Справа № 274/6228/14-ц
Провадження № 2/0274/282/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13.02.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., сторін, представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовню заявою про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником зазначеного вище житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.11.2014 року. Набуте право власності зареєстровано 06.11.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказане нерухоме майно вона, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, успадкувала після смерті свого сина - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За життя ОСОБА_7 дозволив користуватися належним йому житловим будинком своїй співмешканці - ОСОБА_4, та її дітям - ОСОБА_5, ОСОБА_6, що є відповідачами по справі. Таким чином, відповідачі набули право користування вказаним вище будинком з дозволу попереднього власника, будучи в розумінні ч.2 ст.64 та ч.4 ст.156 ЖК УРСР членами його сім'ї, так як вони проживали з покійним ОСОБА_7 та спільно вели господарство.

Після оформлення спадкових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, щ в успадкованому будинку зареєстровані та проживають відповідачі. Вони продовжують користуватися вказаним житловим будинком, незважаючи на відсутність будь-яких домовленостей з позивачем та її заперечення проти їх знаходження у зазначеному будинку.

Такі дії, на думку позивача, призводять до порушення її законних прав як власника, оскільки вона не може використовувати будинок для особистого проживання або відчуження його.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі вселились до вказаного житлового будинку та проживають у ньому як члени сім'ї колишнього власника будинку, то внаслідок смерті попереднього власника ОСОБА_7, припинились обставини, які були підставою для користування зазначеним житлом, відсутність сімейних відносин між позивачем та відповідачами, будь-яких домовленостей із нею щодо користуванням будинком, вважає, що відповідачі втратили право на користування зазначеним житловим будинком.

В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку та виселитись відповідачі відмовляються, що й стало підставою для її звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник на підставі довіреності від 18.11.2014 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю та посилаючись на статті 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України просили суд їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник на підставі договору про надання правової допомоги від 13.02.2015 року ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, заперечили проти його задоволення на підставі наданого суду заперечення, просили суду відмовити в його задоволенні.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, їх представників, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач після смерті свого сина ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, успадкувала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2014 року (а.с.4, 6-9). Сторони та їх представники підтвердили в судовому засіданні той факт, що за життя ОСОБА_7 зареєстрував та дозволив користуватися належним йому житловим будинком своїй співмешканці - ОСОБА_4, та її дітям - ОСОБА_5, ОСОБА_6, що є відповідачами по справі.Тобто, відповідачі набули право користування вказаним вище будинком з дозволу попереднього власника, будучи в розумінні ч.2 ст.64 та ч.4 ст.156 ЖК УРСР членами його сім'ї, так як вони проживали з покійним ОСОБА_7 та спільно вели господарство (а.с.10).

У відповідності до статей 156, 64 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічне положення містить ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як встановлено під час розгляду справи жодної угоди про порядок користування вказаним житловим будинком між сторонами по справі укладено не було.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі вселились в житловий будинок та були зареєстровані в ньому зі згоди його власника, а тому вони на законних підставах набули право користування ним.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу своїх вимог послається виключно на норми статті 391 та 405 ЦП України, додаючи при цьому, що відповідачі порушують права позивача тим, що не знімаються добровільно із реєстрації, не звільняють належний останній житловий будинок.

Із урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин вселення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1., та визначені позивачем предмет й підстави позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог щодо усунення перешкоду користуванні будинком шляхом виселення відповідачів по справі з нього за необґрунтованістю вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦІІК України, статтями 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, статтями 9, 64, 156, 162 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Д.С. Щербак