Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/5269/14-ц
Провадження № 2/553/199/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.02.2015 рокум. м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому вказує, що являється сином відповідача ОСОБА_2, є інвалідом 2 групи загального захворювання з ДТП, навчається на денному відділенні 5-го курсу фінансово-економічного факультету Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка на контрактній основі. Оскільки відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, який потребує матеріальної допомоги батька, просить стягнути з відповідача на його користь аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20.02.2010 року до закінчення навчання, а не до досягнення ним 23 років, оскільки він не закінчить навчання до досягнення вказаного віку, так як знаходився в академічній відпустці в зв'язку з тяжкими травмами.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач надав до суду письмове заперечення на позов, у якому вказує на те, що має незадовільний стан його здоров'я, у зв'язку з чим несе витрати на лікування, перебуває в іншому шлюбі, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5, 2004 року народження та непрацездатну дружину, а також тяжко хвору мати, яка після інсульту в 2009 році не мала можливості самостійно себе обслуговувати та потребувала стороннього догляду, а в даний час переїхала з зони АТО в м. Івано-Франківськ, де проживає в орендованій відповідачем квартирі, останній несе витрати з придбання для неї ліків та продуктів харчування та оплати орендної плати і комунальних платежів. Враховуючи викладене, розмір його заробітної плати, яка складає після утримання видатків 3871,45 грн., стверджує про відсутність фінансової можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_1, який у зв'язку з інвалідністю отримує соціальну допомогу, достатню для оплати навчання, й участь в утриманні якого має брати також і мати. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 08 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського районного управління юстиції м. Полтави.

Відповідно до Договору № 04.303-09М від 04.08.2014 року ОСОБА_1 навчається в Полтавському національному технічному університеті імені Юрія Кондратюка на 5 курсі фінансово-економічного факультету за спеціальністю "Економіка підприємства" з 01 вересня 2014 року терміном на 1 рік (2 навчальних семестри), розмір плати за весь період навчання складає 9900 грн.

Той факт, що на час розгляду даної справи судом позивач продовжує навчання, підтверджується довідкою Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка № 84-13 від 20.01.2015 року.

До вказаного навчального закладу ОСОБА_1 вступив у 2009 році на підставі Договору № 04.303-09 від 14.08.2009 року, укладеного з ПНТУ імені Юрія Кондратюка, був зарахований до складу студентів 1 курсу фінансово-економічного факультету за спеціальністю "Економіка підприємства" з 01.09.2009 року терміном на 4 роки (8 навчальних семестрів), перервав навчання (перебував в академічній відпустці в 2012-2013 навчальному році) за станом здоров'я у зв'язку з проходженням курсу лікування з 17.07.2012 року внаслідок травм, отриманих при дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно довідок до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи внаслідок загального захворювання з ДТП, відповідно до довідки серії АВ № 0485107 інвалідність встановлено на строк до 01.12.2015 року, протипоказана важка фізична праця, психоемоційне навантаження.

Відповідно до даних, що містяться в посвідченні серії НОМЕР_2, виданому ОСОБА_1 13.06.2013 року як інваліду 2 групи йому призначена державна соціальна допомога, яка виплачується у розмірі по 949 грн. на місяць.

Судом достовірно встановлено, що позивач після досягнення повноліття продовжує навчання, навчається на денній формі, у зв'язку з цим та з огляду на стан здоров'я не має можливості працювати та отримувати самостійний дохід, розмір соціальної допомоги, який він отримує як інвалід 2 групи, нижче за мінімальну заробітну плату, визначену Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", та не покриває його щомісячних витрат на оплату навчання, тоді як об'єктивно за станом здоров'я він потребує лікування й відповідних витрат, пов'язаних з цим.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги батька, проте отримує допомогу виключно від матері, разом з якою проживає, відповідач же такої допомоги не надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має постійне місце роботи, працює начальником центру оперативного зв'язку, телекомунікаційних систем та інформаційних технологій Управління ДСНС України в Івано-Франківській області, регулярно отримує заробіток, розмір якого відповідно до довідки про доходи № 02-117/18 від 05.01.2015 року становить в середньому близько 4200 грн. (без відрахування обов'язкових зборів та платежів).

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача ОСОБА_1, суд вважає непереконливими.

Так, ОСОБА_2 з 30.11.2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_2 має ряд захворювань, його дружина ОСОБА_6 також хворіє й відповідно до записів в трудовій книжці не працює. Разом з тим, оскільки відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_6 не отримує самостійного доходу та не має можливості працевлаштуватись за станом здоров'я, як не встановлено, що на лікування відповідач витрачає кошти, вказані обставини, на переконання суду, не можуть бути визнані такими, що впливають на його можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Не викликає сумніву той факт, що відповідач ОСОБА_2 має мати ОСОБА_8, 1936 року народження, яка являється пенсіонером та особою, переміщеною з району проведення антитерористичної операції.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що мати ОСОБА_8 перебуває на його утриманні, оскільки вона отримує пенсію, тобто має самостійний дохід. Крім того, відповідачем не доведено, що він являється єдиною дитиною ОСОБА_8 та інші діти не надають їй матеріальну допомогу. Не доведено відповідачем також шляхом надання суду належних та допустимих доказів і того факту, що він несе витрати з придбання ліків для матері та продуктів харчування.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про понесення значних витрат на оренду житла для матері ОСОБА_8 в розмірі 1800 грн. на підставі договору оренди від 01.08.2014 року, укладеного з гр. ОСОБА_9, є непереконливими.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано суду копію договору оренди від 01.08.2014 року. Проте вказаний договір в порушення вимог чинного житлового законодавства в органах місцевої влади не зареєстрований, доказів того, що ОСОБА_9 є власником вказаної квартири, як і доказів сплати відповідачем коштів на підставі вказаного договору, суду не надано, а тому вказаний договір, на переконання суду, не може бути визнаний належним доказом факту оренди житла відповідачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідача на його утримання є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо періоду, за який підлягають стягненню аліменти, суд враховує положення ч. 2 ст. 191 СК України, згідно з якими аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 191 СК України, які є підставою для застосування при вирішенні спору положень вказаної норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів за минулий час з 20.02.2010 року, та вважає за необхідне стягувати аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 15.12.2014 року.

Крім того, зважаючи на те, що нормою статті 199 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення 23 років, й жодних виключень з цього правила чинне законодавства не містить, суд приходить до висновку про необхідність обмеження періоду стягнення аліментів з відповідача на користь позивача досягненням останнім саме вказаного віку.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України, та зважаючи на наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на його користь аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Алчевськ Луганської області, росіянина, громадянина України, працюючого начальником центру оперативного зв'язку, телекомунікаційних систем та інформаційних технологій Управління ДСНС України в Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Франка, 6), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, аліменти щомісячно в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку, починаючи з 15 грудня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення - в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна