Провадження №2/333/563/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/10273/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також коштів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, фактичні шлюбні відносини між ними припинились, дитина проживає разом з нею, добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, постійного місця роботи не має, його дохід мінливий та нерегулярний, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свої прав та прав дитини.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, а також зазначила, що відповідач має дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання у сумі, яку вона просить стягнути на її користь.

Відповідач та його представник, у судовому засіданні позов визнали частково, а саме не заперечували проти стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень, так як відповідач офіційно не працює та має нерегулярний дохід, на його утриманні перебуває повнолітня дитина - ОСОБА_5, 1996 року народження.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2, виданого повторно 07.08.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 04.03.2009 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №107 (а.с.3).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3, виданого 19.04.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

На підставі акту від 22.09.2014 року, складеного представниками Міського комунального підприємства «Основаніє», встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1, проживає разом з нею (а.с.5).

Згідно довідки вих.№86 від 27.10.2014 року, ОСОБА_1 з 01.09.2014 року навчається в Запорізькій державні інженерній академії за контрактною формою, стипендію не отримує (а.с.6).

Відповідно до інформації вих.№187 від 02.02.2015 року, наданої директором Південного районного центру зайнятості м.Запоріжжя на запит суду, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Південному районному центрі зайнятості м.Запоріжжя з 21.01.2015 року.

На підставі інформації вих.№1893/02 від 10.02.2015 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на запит суду, встановлено, що дані про працевлаштування ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по 09.02.2015 року в базі даних Центрального сховища Управління Пенсійного фонду України відсутні, інформація стосовно розміру соціальних відрахувань з доходів ОСОБА_2 в управлінні також відсутня.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4, виданого 17.09.1996 року Хортицьким відділом РАГС м.Запоріжжя, ОСОБА_2 є батьком - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 09.02.2015 року, складеної державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 за виконавчим листом №2-2840, виданим 04.11.2008 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя, станом на 29.07.2014 року становить 21724,74 гривень.

На підставі повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця встановлено, що 10.07.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1, проживає разом з нею. Добровільно відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на достатньому рівні на утримання дитини не надає, хоча є працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12).

Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, з 21.01.2015 року перебуває на обліку в центрі зайнятості, доказів того, що відсутність у нього постійної роботи обумовлена об'єктивними, а не суб'єктивними причинами, суду не надав, згідно його пояснень має нерегулярний мінливий дохід, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей не має.

Крім того, доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться ОСОБА_5 суд до уваги при визначені розміру аліментів не приймає, адже останній є повнолітнім, а доказів існування на цей час аліментних відносин між відповідачем та ОСОБА_5 суду не надано.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2015 року для дітей до 6 років становить 1032,00 гривень.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір'ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач визнав позов частково, а також на те, що позивач просить стягнути з відповідача також і кошти на своє утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття.

Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав.

На підставі ч.ч.2, 3, 6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від доходу (заробітку) другого і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру коштів, які підлягають стягненню на утримання позивача, суд, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач просить стягнути з відповідача не лише кошти на своє утримання, а також і аліменти на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісяця.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позов надійшов до суду 17.12.2014 року, а тому саме з цієї дати повинні бути присуджені аліменти.

Питання врахування розміру сплати аліментів відповідачем у добровільному порядку після пред'явлення цього позову, а саме після 17.12.2014 року, може бути вирішене при виконанні судового рішення у виконавчому провадженні.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково.

Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 214-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 17.12.2014 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1кошти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 17.12.2014 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_1), судовий збір в дохід держави в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков