Справа №473/2764/15-ц 02.12.2015 02.12.2015 02.12.2015
Провадження №22-ц/784/2831/15
Справа №473/2764/15ц
Провадження № 22ц/784/2831/15 Головуючий у 1-ї інстанції Висоцька Г.А.
Категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

2 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача, третій особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Підприємства об'єднання громадян

«Вознесенське Учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих»

(далі - ПОГ «Вознесенське УВП УТОС»)

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2

до ПОГ «Вознесенське УВП УТОС»,

третя особа - ОСОБА_3,

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

17 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПОГ «Вознесенське УВП УТОС», третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначала, що з 1 серпня 2013 року працювала у відповідача в якості продавця непродовольчих товарів, звідкіля була незаконно звільнена 23 березня 2015 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року поновлена на роботі.

Між тим, з 27 травня 2015 року роботодавець не допускав її на робоче місце та не надавав наказ про поновлення, у зв'язку з чим вона подала заяву до виконавчої служби.

Після чого, з 15 по 19 червня 2015 року хворіла, та 22 червня 2015 року була запрошена на засідання профспілкового комітету щодо її звільнення за прогули.

Профком надав згоду адміністрації підприємства, після чого їй стало відомо про те, що вона звільнена з роботи з 23 червня 2014 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Вважає звільнення незаконним, оскільки прогулів не здійснювала, так як її не допускали до роботи. Незаконним звільненням їй також заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 3 000 грн..

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено частково, ухвалено про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді продавця непродовольчих товарів ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» з 23 червня 2015 року. З ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 645 грн. 65 коп. та на відшкодування компенсації моральної шкоди 300 грн. 00 коп.. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ПОГ «Вознесенське УВП УТОС», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково, суд першій інстанції керувався тим, що факт не допуску та несвоєчасного виконання попереднього судового рішення про поновлення на роботі позивачкою у судових засіданнях доведені, і тому є усі підстави для її поновлення на роботі та часткового стягнення на її користь пред'явлених сум.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.

Так, за змістом статей 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником та власником підприємства або уповноваженим ним органом чим фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

За такого, у відповідності до правил статті 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, та ознайомлення з ним працівника.

У випадку примусового виконання судового рішення, воно вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі, до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акту органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника (статті 25, 77 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, згідно до вимог, передбачених статтею 29 КЗпП України, власник або уповноваженим ним орган зобов'язаний до початку роботи, після поновлення працівника, роз'яснити йому його права та обов'язки, визначити його попереднє робоче місце, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що після рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року (а.с.9-10), позивачка ОСОБА_2 з'явилася за місцем роботи і подала 27 травня 2015 року заяву про її поновлення на роботі.

Заява прийнята в той же день, але на двох її екземплярах зроблені різні за своїм змістом резолюції керівництва: про відсутність посади продавця та до наказу з 27.05.2015року. Про наслідки розгляду поданої заяви позивачка своєчасно адміністрацією ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» не повідомлена (а.с.55-56, 105).

Тому, 29 травня 2015 року позивачкою подана заява та виконавчий лист до ВДВС Вознесенського МРУЮ (а.с.53-54), за яким 2 червня 2015 року відкрито провадження та ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» надано строк для добровільного виконання рішення суду (а.с.71-72).

12 червня 2015 року до ВДВС Вознесенського МРУЮ відповідачем надана копія наказу №40-к від 27 травня 2015 року про поновлення ОСОБА_2 на посаді продавця з 23 березня 2015 року, про що позивачка 12 червня 2015 року була ознайомлена державним виконавцем.

В той же день, позивачка ОСОБА_2 надала письмове пояснення на ім'я керівництва ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» щодо не допуску її на роботу з 27 травня 2015 року при подачі нею відповідної заяви та подальше звернення до виконавчої служби (а.с.46).

Також, 12 червня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву на ім'я державного виконавця та 13 червня 2015 року на ім'я Вознесенського міжрайонного прокурора стосовно не допуску її до роботи в ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» і необхідності примусового виконання рішення суду, незважаючи на ознайомлення її державним виконавцем з наказом від 27 травня 2015 року (а.с.51, 57-58).

Після чого, з 15 по 19 червня 2015 року ОСОБА_2 знаходилася на лікарняному (а.с.104), та 19 червня 2015 року була запрошена на засідання профкому за розглядом питання щодо її звільнення на 22 червня 2015 року об 11.00год., яке не відбулося (а.с.59).

В той же час, 22 червня 2015 року о 14год.44хв. позивачка ОСОБА_2 була офіційно під розпис ознайомлена з наказом №40-к від 27 травня 2015 року про її поновлення на роботі.

25 червня 2015 року виконавче провадження закрито, у зв'язку із виконанням судового рішення (а.с.73, 101-102).

Одночасно, 23 травня 2015 року на засіданні профкому ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» розглянуто звернення адміністрації та надана згода на звільнення позивачки за здійснення нею прогулів у період з 27 по 29 травня 2015 року і з 1 по 3 червня 2015 року та 12 червня 2015 року (а.с.24-32).

Наказом №52-к від 23 червня 2015 року по ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» ОСОБА_2 звільнена з роботи з 23 червня 2015 року за ст. 40 п.4 КЗпП України у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин (прогули) з 27 по 29 травня 2015 року і з 1 по 3 червня 2015 року та 12 червня 2015 року (а.с.34).

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Датою звільнення є день здійснення працівником прогулу. Але, при цьому працівник до дня здійснення ним прогулу повинен бути допущений до роботи або працювати на підставі трудового договору і виданого наказу.

Між тим, видача ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» наказу про поновлення ОСОБА_2 на роботі без її ознайомлення з цим наказом, не може вважатися належним виконанням роботодавцем судового рішення з 27 травня 2015 року і фактичним допуском працівника до роботи.

Посилання відповідача на складання його працівниками акта про відмову позивачки в ознайомлені з наказом, не може бути прийнята до уваги, так як його зміст спростовується подачею адміністрацією підприємства державному виконавцю наказу №40-к про поновлення на роботі тільки 12 червня 2015 року без додачі до нього вказаного акту, особисте ознайомлення позивачкою з наказом про поновлення 22 червня 2015 року та її зверненнями до компетентних органів з питання щодо не допуску її до роботи.

Тому, висновки суду щодо неможливості покладення в основу судового рішення щодо встановлених обставин поновлення позивачки на роботі та її фактичного допуску до роботи, складених працівниками підприємства актів та їх пояснень в судових засіданнях, є вірними.

З цих підстав, є обґрунтовані сумніви і у достовірності змісту наданих відповідачем актів, при наявності достовірних даних про дату виконання ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» судового рішення та часу ознайомлення позивачки з виданим керівництвом наказу про поновлення її на роботі.

Отже, колегія судів доходить до висновку, що аргументи місцевого суду щодо відсутності позивачки на робочому місці з 27 по 29 травня 2015 року і з 1 по 3 червня 2015 року та 12 червня 2015 року, з причин не допуску її до роботи роботодавцем, та несвоєчасним ознайомленням з наказом про поновлення на роботі, є правильними.

Тому, допустити прогули ОСОБА_2 в період до її ознайомлення з наказом про поновлення на роботі, позивачка не могла.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши обставини справи та встановивши, що позивачка була відсутня на робочому місці з вини адміністрації, тобто з поважних причин та її звільнення здійснено ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» без додержанням норм трудового законодавства, обґрунтовано задовольнив позов частково, в тому числі в частині відшкодування компенсації моральної шкоди з підстав, передбачених статтею 237? КЗпП України.

При цьому, колегія суддів враховує, що розмір середнього заробітку, розрахованого судом, сторонами не оспорюється.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Щодо іншого змісту апеляційної скарги представника відповідача ПОГ «Вознесенське УВП УТОС», то вона не містить перелік обставин, які не були з'ясовані судом та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на обґрунтовані висновки суду, так як є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

За таких обставин рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді