АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю. Красвітної Т.П.

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2014р. за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_7 про стягнення суми авансу, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи фізична особа-підприємець ОСОБА_7, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровськ про стягнення збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми авансу, і уточнивши в ході розгляду справи свої вимоги просили стягнути з відповідачів сплачену суму авансу в розмірі 16 000грн., посилаючись на те, що 29.02.2012р. між ними та відповідачем ОСОБА_4 було укладено попередній договір про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 і на виконання умов попереднього договору вони передали відповідачу 16 000грн. авансу за належні в майбутньому з позивачів платежі за квартиру, зазначивши що договір купівлі-продажу повинен бути укладено 25.05.2012р. В зазначений день договір купівлі-продажу не було укладено, і у добровільному порядку відповідачі не бажають повернути отримані кошти, а тому позивачі просили суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь суму авансу за попереднім договором від 29.02.2012р. у розмірі 16 000грн.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулись до суд уз зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди, яку уточнили в ході розгляду справи, і посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини ОСОБА_3, ОСОБА_2, а тому просили визнати дійсним попередній договір від 29.02.2012р., і оскільки відповідачі за зустрічним позовом відмовились від укладання договору купівлі-продажу 25.05.2012р. просили стягнути завдані їм збитки з ОСОБА_3 - 14 938грн. та з ОСОБА_2 - 14 938грн. на їх користь, та моральну шкоду по 5 000грн. з кожного відповідача і судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми авансу відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми авансу скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідачів суми авансу в розмірі 16 000грн., посилаючись на те, що в оскаржуваній частині рішення суду не відповідає обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачі самі відмовились від укладання основного договору купівлі-продажу квартири, а тому отримані відповідачами кошти за попереднім договором від 29.02.2012р. в розмірі 16 000грн. не підлягають поверненню позивачам по справі.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 29.02.2012р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу АДРЕСА_1.

На підтвердження своїх намірів щодо придбання вказаної квартири ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 16 000грн.

Договір купівлі-продажу зазначеної квартири між сторонами не було укладено.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частина 2 статті 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

Враховуючи що сторонами під час укладання попереднього договору було визначено, що кошти які отримує відповідач за договором є авансом, і при укладенні зазначеного договору сторонами не було дотримано нотаріального посвідчення попереднього договору, як того вимагає законодавство, а тому отримана ОСОБА_4 сума від ОСОБА_3 за попереднім договором є авансом, і вказана сума підлягає поверненню ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Що ж стосується вимог ОСОБА_3 про стягнення суми авансу від ОСОБА_6, ОСОБА_5, то в зазначеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вказані особи не були сторонами попереднього договору від 29.02.2012р., і грошові кошти за вказаним договором не отримували.

Так само не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми авансу, оскільки ОСОБА_2 не була стороною укладеного попереднього договору від 29.02.2012р.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову позивачам в задоволенні позовних вимог про стягнення авансу не відповідають обставинам справи та нормам права, якими регулюються виниклі між сторонами правовідносини, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів і стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми авансу в розмірі 16 000грн.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2014р. в частині відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми авансу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму авансу в розмірі 16 000грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді