У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Куцина М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ ОСОБА_1 Аваль на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.09.2008 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_2 була укладена генеральна кредитна угода №195, на підставі якої складений Кредитний договір №010/03-3/243-М на суму 300 000 доларів США, із сплатою 16,8 % річних за користування кредитом, строком до 08.09.2018 року. На підставі вказаного договору банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 175 000 доларів США. 11.02.2011року з відповідачем було підписано додаткову угоду до вказаного кредитного договору та новий графік погашення заборгованості. Взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.11.2011 року становила 169503,77 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1354284,27 грн., з яких: 164781,27 доларів США заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по тілу кредиту згідно графіку погашення 2271,88 доларів США, заборгованість по прострочених відсотках в сумі 2651,22 доларів США, нараховані відсотки за період з 27.10.2011 року по 26.11.2011 року - 2071,28 доларів США. Також нарахована пеня в розмірі 420,62 грн. Банком 28.10.2011 року надіслана позичальнику претензія-вимога про невиконання ним своїх зобовязань та попереджено про необхідність погашення простроченої заборгованості, однак ним така залишена без реагування.

В ході судового розгляду справи позивач за первісним позовом уточнював і збільшував позовні вимоги, просив достроково стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 16.02.2015 року становить 258745,70 доларів з яких 164781,27 доларів США - залишок тіла кредиту, 92371,69 доларів США заборгованість по прострочених відсотках, 1592,74 доларів США - нараховані відсотки за період з 27.01.2015 року по 16.02.2015 року, та пені у розмірі 32 566,56 грн.(а.с.102-103, 107-108, 163-165).

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про стягнення недоотриманих коштів (а.с.96-98).

Зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.100)

Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що 09.09.2008 року ним з ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» укладено генеральну кредитну угоду №195, на підставі якої між сторонами укладено кредитний договір № 010/03-3/243-М, що складається з двох частин. На підставі Генеральної угоди відповідач зобов'язався на строк до 08.09.2018року, надати йому кредитні кошти в розмірі 300000 доларів США, в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї генеральної угоди, і які є її невід'ємними частинами у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно кредитного договору (частина №1) ОСОБА_1 зобовязався надати йому кошти траншами: 1-ий транш - 70000,00 доларів США, а сума будь-якого іншого траншу повинна бути не менше 10% від суми кредиту та будь-якому разі не менше 5000,00 Євро чи еквівалент в іншій валюті. На вимогу, ним були отримані кошти у сумі 175 000 доларів США. Він, як боржник виконував свої зобов'язання по укладеному кредитному договору повністю і належним чином - сплачував платежі згідно графіків. 21.09.2011 року він подав до Банку заяву про надання йому залишок коштів згідно вказаної генеральної кредитної угоди у сумі еквівалентній 125000 доларів США, однак 12.10.2011 року отримав від Банку відмову, яку вважає незаконною, так-як генеральною угодою передбачені і строкові кредити в національній валюті шляхом укладення кредитного договору, а тому відмовивши йому у видачі вказаної кредитної суми тим самим ОСОБА_1 порушив взяте на себе зобовязання згідно умов генеральної кредитної угоди від 09.09.2008 року, тому він в силу ст.ст.538, 610, 612-615 ЦК України, вирішив тимчасово не виконувати зобовязання до того часу поки ОСОБА_1 не виконає своє зобовязання надавши йому залишок недоотриманих кредитних коштів.

Позивач за зустрічним позовом просить у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити, визнати кредитора - ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» винним та таким, що з 12.10.2011 року прострочив виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою № 195 від 09.09.2008 року, у звязку з ненаданням йому залишку кредитних коштів у сумі еквівалентній 125000 доларів США, стягнути з ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» недоотримані ним кошти, згідно генеральної кредитної угоди в національній валюті - гривні у сумі еквівалентній 125000 доларів США, відстрочити сплату його зобов'язання, а саме кредитних коштів, на час прострочення кредитора з 12.10.2011 р. до повного виконання ним свого зобов'язання, визнати нараховані проценти за користування кредитними коштами за час прострочення кредитора незаконними та такими, що не підлягають сплаті з 12.10.2011р. до повного виконання кредитором свого зобов'язання, а також визнати незаконними нарахування йому пені та звільнити від її сплати.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року первісний позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість по кредитному договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року за період з 15.10.2011 року по 16.02.2015 року в розмірі 129612,51 доларів США. В задоволенні решти вимог ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково та зобовязано ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», виконати умови п.п.1.1, 1.2, 1.3 генеральної кредитної угоди №195 від 09.09.2008 року та надати ОСОБА_2 грошові кошти в національній валюті гривні у сумі еквівалентній 125000 доларів США, відповідно до умов вказаної генеральної кредитної угоди. В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з доводами та висновками суду першої інстанції, представник позивача просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» -задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Так, на думку апелянта банк правомірно відмовив в наданні чергового траншу, оскільки відповідач подав заяву в довільній формі без документів, що підтверджують цільове використання кредитних коштів, крім того в діюче законодавство булим внесені зміни які забороняли видавати споживчі кредити в іноземні валюті. Банк пропонував відповідачу отримати грошові кошти в національній валюті шляхом укладення нового кредитного договору. На думку апелянта суд першої інстанції зазначаючи можливість видачі кредиту в національній валюті не правильно витлумачив договір. Що стосується відмови в стягненні пені то за твердженням апелянта суд першої інстанції не взяв до уваги що на час подання позову відповідач мав заборгованість перед банком в розмірі 16503,77 доларів США, договори добровільного страхування майна були достроково припинені, що є істотними порушеннями, що і послужило підставою для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. На наявну заборгованість, яка виникла з квітня 2009 по листопад 2009 року та в лютому 2010 року була нарахована пеня.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав зазначених в ній.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 09 вересня 2008 року укладено Генеральну кредитну № 195, чинної до 08 вересня 2018 року, за умовами якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах визначених у кредитних договорах укладених у рамках цієї Генеральної кредитної угоди і які є невід'ємними частинами. Згідно пункту 1.2.та 1.3. Генеральної угоди загальний розмір позичкової заборгованості позичальника в рамках даної угоди не повинен перевищувати суми еквівалентної 300000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту, з терміном дії угоди (а.с.174-175).

09 вересня 2008 року між ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/03-3/243-М, який є додатком № 1 до генеральної кредитної угоди № 195, на суму 300 000 доларів США. (а.с.5-14). Розмір 1-го траншу складає 70 000 доларів США (сума будь-якого траншу повинна бути не менше 10% від суми кредиту та не менше 5000 Євро чи еквівалент в іншій валюті), строком по 05.09.2018 року, на споживчі цілі, зі сплатою 16,8 % річних, з умовою щомісячного погашення кредиту рівними частинами.

З метою забезпечення виконання позичальником зобовязання за генеральною кредитною угодою №96 та кредитним договором №010/03-3/243-М , 09.09.2008 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №010/03-3/243-Z згідно якого останній передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно нежитлова будівля магазин, загальною площею 444,4 кв.м., що знаходиться за адресою: с.Минай, вул.Карпатського П., 22, Ужгородського району (а.с.36-41).

Додатковими угодами № 1 від 12.09.2008 року, № 2 від 30.09.2008 року та № 3 від 13.10.2008 року вносились зміни в кредитний договір № №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року , та в графік погашення кредиту (а.с.21-22, 26-27, 31-32).

11.02.2011 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №010/03-3/243-М/4 до кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, згідно якого з 11.02.2011 року до кінця строку користування кредитом зменшено відсоткову ставку за кредитом з 16,8% річних на 14,8 % річних. Одночасно з укладенням даної Додаткової угоди, в додатку №2 до неї, сторони встановили графік щомісячного погашення заборгованості по кредиту в новій редакції (а.с.81-83).

Так, згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідністю з ч. 2 вищезгаданої статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1050 ч.2 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції також було встановлено, що на виконання умов генеральної кредитної угоди та кредитного договору від 09.09.2008 року, на письмові вимоги позичальника, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кредитні кошти в загальному розмірі 175 000 доларів США, зокрема 11.09.2008 року на суму 70000 доларів США, 15.09.2008 року на суму 70000 доларів США, 02.10.2008 року на суму 20000 доларів США та 17.10.2008 року на суму 15000 доларів США.

Вказані обставин підтверджуються заявами ОСОБА_2 (а.с.76-79) та графіком сплати відсотків та повернення кредиту підписаним як банком так і позичальником (а.с.33)

Банк як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі зазначає що відповідач належним чином умов договору не виконав в результаті чого утворилась заборгованість.

З наявної в матеріалах справи претензії вимоги С07-120-1/12-4861 від 28.10.2011 року, згідно якої банк повідомляє позичальника про наявність у нього заборгованості по кредитному договору, яка складає 1775,74 доларів США з яких : 1128,98 доларів США прострочений кредит та 646,76 доларів США прострочені відсотки, яку просить погасити і попереджає, в разі невиконання вимоги, на право дострокового стягнення всієї суми кредиту. Також у претензії - вимозі повідомляється про дострокове припинення договорів добровільного страхування через несплату страхових платежів (а.с.44).

Зазначений документ відповідач зазначає що не отримував , а підпис проставлений на копії повідомлення про вручення (а.с.75) не його підпис і той підпис відрізняється від його підпису, поставленому на договорах та заявах, наданих суду самими банком. Інформація зазначена в претензії до нього не доводилась.

Підпис в графі отримання кореспонденції, на який посилається банк, як на доказ вручення вимоги претензії від 12.10.2011 року не схожий на підписи поставлені ОСОБА_2 під укладеними кредитними договорами, в додатках, графіках сплати відсотків і повернення кредиту та заявах.

Враховуючи, що кредити відповідачем були отримані на споживчі цілі, то обов'язок доведення того, що повідомлення було передано боржнику, покладається на кредитодавця.

Відповідно до умов додаткової угоди п.2.2., заборгованість ОСОБА_2 , яка визнана сторонами, становить 16943,067 долари США з яких 4566,74 долари США заборгованість за погашення суми кредиту та 12376,33 долари США заборгованість за погашення процентів (а.с.81 на звороті).

Відповідно до позовної заяви, прострочена заборгованість ОСОБА_2 перед банком на 30 листопада 2011 року становить 2271,88 доларів США прострочена заборгованість по тілу кредиту, 2651,22 долари США заборгованість за погашення процентів, 2071,28 доларів США нараховані відсотки за період з 27.10.2011 року по 26.11.2011 року (а.с.3).

Судом першої інстанції також було встановлено, що заборгованість у позичальника за кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року виникла починаючи з 16.10.2011 року. Наведена обставина підтверджується наданим ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 від 26.03.2015 року (а.с.171-172).

Відповідно до п.1 ч.10 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, забезпеченим іпотекою, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право лише у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше - на три календарні місяці, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

В порушення ч.10 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", банк з вимогою про дострокове стягнення заборгованості звернувся 06 грудня 2011 року (а.с.2), тобто менше ніж через два місяці після утворення заборгованості, сума заборгованості складає менше 10 відсотків суми кредиту.

Твердження апелянта про те, що відповідачем було допущені істотні порушення умов договору про надання споживчого кредиту, які виразились у наявній заборгованості та достроковому припиненні договорів добровільного страхування майна, судом не може бути взято до уваги, оскільки сам факт наявності заборгованості яка менше 10 відсотків суми кредиту є окремою підставою для звернення до суду про дострокове стягнення за споживчим кредитом, а припинення договору страхування відбулось не за ініціативою відповідача тим більше без його належного повідомлення. Також слід зазначити, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

З врахуванням наведеного відсутні ознаки, які - свідчили про допущення відповідачем істотних порушень умов договору, за таких обставин, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про відсутність підстав у позивача звертатись до суду скоріше трьох календарних місяців, з вимогою дострокового стягнення заборгованості.

21.09.2011 року ОСОБА_2 подав чергову заяву про видачу залишку кредитних коштів згідно Генеральної кредитної угоди № 195 від 09.09.2008 року (а.с.180).

12.10.2011 року на заву ОСОБА_2, заступником директора Закарпатської ОД АТ "ОСОБА_3 Аваль" дано відповідь № С07-12001/12-4569, згідно якої кредитування було припинено від незалежних від банку та позичальника причин, і для подальшого кредитування необхідно укласти новий кредитний договір (а.с.74).

З огляду на даний лист причиною припинення кредитування є зміна законодавства в частині неможливості кредитування фізичних осіб у іноземній валюті, а не інші обставини про які зазначає апелянт, тим більше заборгованість у відповідача перед банком виникла 16.10.2011 року, саме після повідомлення про відмову банку у подальшому кредитуванні, як і договори добровільного страхування були припинені після відмови у кредитуванні (а.с.150).

Твердження апелянта про неможливість видачі кредиту в зв'язку з змінами в законодавство, а саме в ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", є безпідставним виходячи з наступного.

Частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якою заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, доповнено згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011 року.

У відповідності до п 2 прикінцевих положень вищезгаданого Закону, його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Умови укладеного кредитного договору щодо надання відповідачу чергового траншу кредиту, банком не виконані.

Пункти договору, які передбачають кредитування відповідача сторонами не змінювались і в судовому порядку не визнавались недійсними, за таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення банком зобов'язань передбачених п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.2, 2.2.1, 2.2.2 та 4.1 Генеральної кредитної угоди від 09.09.2008 року.

В свою чергу відповідно до п. 1.2. Генеральної кредитної угоди врегульовано, що загальний розмір позики не повинен перевищувати суми еквівалентної 300000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.

З даного пункту слідує що кредитування проводиться в еквівалентні до долару США визначений офіційним курсом НБУ.

Кредитний договір був укладений на підставі приписів Генеральної угоди, тому вимога, відповідача щодо зобов'язання позивача виконати умови п.п.1.1, 1.2, 1.3 Генеральної кредитної угоди №195 від 09.09.2008 року та надати ОСОБА_2 залишок кредитних коштів в національній валюті гривні у сумі еквівалентній 125000 (сто двадцять пяти тисяч) доларів США узгоджуються як з умовами Генеральної кредитної угоди так і положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач зазначаючи про наявність заборгованості відповідача по пені не надав суду її розрахунку, а розрахунки заборгованості, що містяться в матеріалах справи не містять будь-яких даних про нарахування банком пені. Крім того з апеляційної скарги вбачається, що непогашена заборгованість перед банком склала 169503,77 доларів США, хоча право дострокової вимоги всієї суми заборгованості у банка не настало, а сума простроченої заборгованості була значно меншою.

З огляду на наведене позивач не довів суду наявність заборгованості ОСОБА_4 перед позивачем по пені в розмірі 32566,56 грн., а тому вимога в цій частині до задоволенні не підлягала.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З врахування викладеного, суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ ОСОБА_1 Аваль відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: