Справа № 189/2060/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Копиці С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою посилаючись на те, що він працював у відповідача з 28.03.2014 року на посаді тракториста-машиніста с/г виробництва. Наказом директора філії «Павлівська» ТОВ «Агрофірма Агротіс» від 18.07.2014 року № 79-к його було звільнено з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним наказ філії «Павлівська» ТОВ «Агрофірма Агротіс» № 79-к від 18.07.2014 року, поновити його на роботі у філії «Павлівська» ТОВ «Агрофірма Агротіс» на посаді тракториста-машиніста с/г виробництва, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку 557 грн. 72 коп. за кожен робочий день, починаючи з 13.07.2014 року та до моменту винесення рішення суду, стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., стягнути суму у розмірі 3000 грн., які були витрачені ним на оплату правової допомоги.

Ухвалою суду від 14.01.2015 року замінено неналежного відповідача - філію «Павлівська» товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс» на належного відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс» /а.с. 83/.

В ході розгляду справи позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у письмовому запереченні на позовну заяву /а.с. 38-40/.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 з 28.03.2014 року перебував у трудових відносинах з філією «Павлівська» товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс», працюючи на посаді тракториста-машиніста с/г виробництва /а.с. 6-8/.

Наказом № 79-к від 18.07.2014 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за появу на роботі у нетверезому стані, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 7 календарних днів за період роботи з 28.03.2014 року по 18.07.2014 року, додаткової відпустки в кількості 1 календарного дня згідно договору. Підставою для звільнення зазначено: доповідна записка № 2 від 13.07.2014 року, доповідна записка б/н від 13.07.2014 року, акт появи працівника на робочому місці у нетверезому стані /а.с. 9/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожний окремо, пояснили, що дійсно, 13.07.2014 року у вечері вони бачили ОСОБА_1 на робочому місці на полі № 3 (друга сівозміна 38 га) з явними ознаками нетверезого стану. Зазначений факт фіксувався у Акті появи працівника на робочому місці у нетверезому стані, який кожний з них особисто підписував. Надавати пояснення з приводу свого стану ОСОБА_1 відмовився. Крім того, свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3 пояснили, що ОСОБА_6 пропонувалося пройти медичний огляд, але від проходження огляду останній відмовився, про що було складено відповідний документ.

Допитаний свідок ОСОБА_7 пояснив, що 13.07.2014 року він бачив ОСОБА_1 на робочому місці на полі № 3 (друга сівозміна 38 га) з явними ознаками нетверезого стану, вів себе агресивно, був чутий різкий запах алкоголю на відстані. Він пропонував ОСОБА_1 неодноразово написати пояснення з приводу його стану, але останній постійно від цього відмовлявся.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 пояснила, що вона працює у філії ТОВ ««Павлівська» медичною сестрою та являється рідною сестрою ОСОБА_1 13.07.2014 року, у її вихідний день, близько 18 години до неї приїхав ОСОБА_2 і сказав, що треба їхати на поле для огляду працівників з приводу їх сп'яніння. Приїхавши на поле вона побачила ОСОБА_8 та свого брата ОСОБА_1. ОСОБА_2 став у неї питати, чи п'яні комбайнери, тиснути на неї, але вона відповіла, що без нарколога цього не встановиш. На що він сказав, що в колгоспі не потрібен нарколог. Під тиском ОСОБА_2 вона в подальшому склала доповідну, про те що брат був з ознаками алкогольного сп'яніння. Від підписання Акта вона відмовилась.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він являється сином ОСОБА_1 13.07.2014 року він знаходився разом з батьком на робочому місці. Він не бачив, щоб батько вживав алкоголь, йому не пропонувалось підписувати ніякі акти та документи. Батько не був в полі його зору весь робочій день.

Суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_9, оскільки вони є родичами позивача, тобто є зацікавленими особами у справі. До того ж, досліджений в судовому засіданні журнал реєстрації доповідних записок (в оригіналі та копії), що ведеться медичною сестрою ОСОБА_1 жодною посадовою особою ТОВ «Агрофірми «Агротіс» не перевіряється, ведеться та зберігається особисто ОСОБА_1, до того ж, цей журнал містить візуальні дописки, зокрема на аркуші 4 в записі під № 2 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи мається дописка, що зроблена чорнилом другого кольору про те, що він на консультацію нарколога не направлявся. Тому посилання на цей документ в якості підтвердження позовних вимог судом не приймаються, так само як і посилання свідка ОСОБА_1

За змістом п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

У роз'ясненні Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Підставами для звільнення позивача став Акт появи працівника на робочому місці у нетверезому стані від 13 липня 2014 року, доповідна записка № 2 від 13.07.2014 року, доповідна записка б/н від 13.07.2014 року.

Згідно Акту від 13 липня 2014 року, підписаного працівниками філії «Павлівська» товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс», 13 липня 2014 року о 18-00 годині на своєму робочому місці на полі № 3 (друга сівозміна 38 га) зафіксовано факт знаходження у нетверезому стані ОСОБА_1 та ОСОБА_8. Про факт нетверезого стану зазначених осіб свідчить присутність різкого запаху алкоголю на відстані, нечітка мова, нестійка хода, зміна окраски кожних покровів, агресивність. На пропозицію провести та пройти медичне обстеження з приводу знаходження у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився. Також, від підписання зазначено акту ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить відповідний запис на акті, зроблений відповідними посадовими особами /а.с. 41/.

Обставини, зазначені в акті, були підтверджені свідками ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні при дачі показів.

Відповідно до доповідної записки помічника начальника цеха ролинництва ОСОБА_4 від 13.07.2014 року тракторист-машиніст ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на полі № 3 (друга сівозміна 38 га) після 16-00 годин були ним виявлені в нетверезому стані /а.с. 42/

Як вбачається з доповідної записки від 13.07.2014 року медичної сестри ОСОБА_1 13 липня 2014 року о 18 годині 23 хвилин при проведенні після рейсового медичного огляду у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки тимчасової непрацездатності, а саме: емоційна збудженість, агресія, монотонність мови, запах алкоголю на відстані. Даний водій до керування транспортним засобом не придатний /а.с. 43/.

За правилом ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У своїх письмових поясненнях в позовній заяві та наданих безпосередньо суду позивач зазначив про безпідставне обвинувачення його в алкогольному сп'янінні, оскільки він не вживав спиртні напої на робочому місці. Разом з тим, зазначені посилання не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема, позивач вказує на те, що його не було відсторонено від роботи 13 липня 2014 року.

Але як вбачається з копії наказу «Про відсторонення від роботи та оплати праці ОСОБА_1 та ОСОБА_8.» № 42 від 14.07.2014 року прийнято рішення не нараховувати заробітну плату ОСОБА_1 та ОСОБА_8 за 13.07.2014 року та цей день вважати прогулом, так як вони були відсторонені від роботи у зв'язку зі знаходженням на робочому місці у нетверезому стані.

До того ж підставою для звільнення працівника є сам факт появи на роботі в нетверезому стані. Отже, на право власника звільнити працівника з цих підстав не впливає на обставини, був працівник відсторонений від роботи чи ні.

Крім того, позивач зазначає, що його не було притягнуто судом до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не проведено огляду на стан сп'яніння, як водія транспортного засобу відповідно до Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння…..», затвердженої МВС України і МОЗ України № 400/666 від 09.09.2009 року, а отже це свідчить, на думку позивача, про те, що факт перебування його на робочому місці у нетверезому стані нічим не підтверджується.

Разом з тим, з показів свідків та досліджених письмових доказів судом встановлено, що позивач не проходив медичний огляд на підтвердження своєї позиції, а навпаки відмовився від проходження зазначеного медичного огляду.

Посилання позивача про те, що 13.07.2014 року у нього був вихідний день та до цього дня він працював без вихідних більше 10 днів суперечать дослідженим письмовим доказам, а саме Наказу № 34 від 14.06.2014 року «Про проведення збирання ранніх зернових», яким затверджено робочий план на збирання ранніх зернових врожаю 2014 року. В робочому плані всі розрахунки, тобто навантаження на 1 комбайн, сезонні завдання, виконувати з розрахунку того, що всі вихідні і святкові дні на час збирання врожаю рахуються робочими /а.с. 48/. Згідно табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_1 (табельний номер 0163) його робочими днями були 1, 2, 3, 4, 5, 6 липня 2014 року, вихідні дні 7, 8, 9 липня 2014 року, робочі дні 10, 11, 12, 13 липня 2014 року /а.с. 46/.

Доводи позивача про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України спростовуються показами свідків, дослідженими у судовому засіданні актами від 14.07.2014 року та 18.07.2014 року про відмову працівника від надання пояснень, відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення за фактом скоєння дисциплінарного проступку, який виразився у знаходженні позивача 13.07.2014 року на робочому місці у нетверезому стані /а.с. 44, 45/.

Таким чином, факт появи на роботі в нетверезому стані може встановлюватися не тільки спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, але й будь-якими іншими належними та допустимими доказами. Тому, Акт від 13 липня 2014 року, підписаний працівниками філії «Павлівська» товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс», про факт появи позивача на роботі в нетверезому стані 13.07.2014 року є належним та допустимим доказом в даній справі.

Слід зауважити, що ОСОБА_1 не був членом профспілкової організації ТОВ «Агрофірми «Агротіс» та вийшов з неї за власним бажанням, а тому її згода на звільнення позивача не потребувалась. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи, а саме: копією колективного договору від 01.05.2011 року.

Враховуючи те, що позивачем не спростовано факту перебування на робочому місці 13.07.2014 року в нетверезому стані, суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки рішення про виплату заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України судом приймається при винесенні рішення про поновлення на роботі працівника, то у даному випадку у стягненні з відповідача таких коштів позивачу слід відмовити.

З підстав не встановлення незаконності звільнення позивача, слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 40, 235 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 60, 212, 209, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Агротіс» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: К.С. Лукінова