Справа № 152/557/15-ц Провадження № 22-ц/772/1744/2015Головуючий в суді першої інстанції Славінська Н. Л.
Категорія 50Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого Сало Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Нікушина В.П., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.04.2015 року ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановила:

До суду звернулась ОСОБА_3 із зазначеним позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на неї в розмірі 300 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня подачі даної позовної заяви. Вирішити питання про сплату судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 04.09.2012 року по 08.12.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на утриманні позивача. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області 08.12.2014 року. Оскільки відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини та її утриманні, добровільно не надає жодної матеріальної допомоги, ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогою про стягнення з нього аліментів.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.04.2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 08.04.2015 року і до досягнення повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 08.04.2015 року, до досягнення дочкою трирічного віку.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання сувих витрат.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.04.2014 року змінити в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини, встановивши їх в розмірі 400 грн. щомісячно, а в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 - відмовити, в решті рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин у справі, які мають значення для вирішення спору по суті. Зокрема, не враховано його матеріального становища, того, що він брав участь в утриманні дитини, неодноразово, добровільно надавав позивачу кошти на утримання дитини. Також судом не враховано того, що позивач працює, отримує дохід, який значно перевищує його. При цьому скаржник посилається на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2012 року по 08.12.2014 року.

Шлюб розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.12.2014 року (а. с. 6).

Від даного шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1) (а. с. 5).

Дочка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (довідка, видана виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради від 02.02.2015 року за №№ 139, 140 (а. с. 9, 10) та акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивачки (а. с. 11)).

Згідно довідок Управління соціального захисту населення Шаргородської РДА від 30.01.2015 року за №211 та від 03.02.2015 року за №252 (а. с. 7, 8) позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн. на місяць. До 31.01.2015 року отримувала допомогу при народженні дитини в сумі 810 грн. на місяць.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який становить 1032 грн.

Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення аліментів на утримання доньки, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів було враховано те, що відповідач не працює, фізично спроможний заробляти, інших дітей на його утриманні не має, та враховано прожитковий мінімум для даного віку дитини, а також те, що відповідач не надає регулярно матеріальної допомоги дитині.

Крім цього, встановлено, що відповідач неофіційно працює на різних роботах, що являється його доходами; має господарство, а саме домашніх тварин, в тому числі, коня, які теж являються джерелом прибутку.

Задовольнячи позовні вимоги частково суд виходив з обов'язку двох батьків утримувати дитину.

Колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вказані обставини підтверджуються відповідними доказами, які є належними та допустимими, і даний висновок суду відповідає вимогам ст. 182 СК України.

Крім того, вірно встановивши обставини справи та правильно застосувавши до спірних правовідносин положення ст. 184 СК України, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дочки в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача в сумі 200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходив з того, що відповідач не працює та не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що скаржник брав участь в утриманні дитини, не заслуговують на увагу, так як судом першої інстанції дані факти були враховані при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 як підставу своїх вимог зазначає, що позивач працює неофіційно продавцем в магазині та отримує дохід, що значно перевищує розмір його доходу. Позивач підтвердила цю обставину, але зазначила, що розмір її заробітної плати відповідає мінімальному розміру заробітної плати по Україні. Наявність доходу позивача не впливає на обов'язок надавати матеріальну допомогу останній, до того ж в судовому засіданні підтверджено факт можливості надання такої допомоги відповідачем.

Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності не спростовують мотиви рішення суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: