Провадження №2/193/107/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 лютого 2015 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
судді Шумської О. В.
при секретарі Палій Л. Г.
особи, які беруть участь у справі
позивач ОСОБА_1
представник позивача ОСОБА_2
представник третьої особи Мацак В. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд", треті особи - Відділ Держземагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-
Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом про визнання договору оренди землі недійсним.
У зв'язку з тим, що ніякого договору оренди земельної ділянки позивач не укладала та не надавала таких повноважень іншим особа, ОСОБА_1 була змушена звернутися до правоохоронних органів з заявою про злочин.
23 грудня 2011 року відповідач здійснив державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.01.2010 року.
ОСОБА_1 не здійснювала жодних дій щодо укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем, а також жодним чином не висловлювала свого бажання та не спрямовувала свого волевиявлення, щодо укладення договору з відповідачем, істотні умови договору не могли бути погоджені відповідачем з позивачем, що також є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки без № від 01.01.2010 року.
Відділ Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області, направляючи позивачеві копію реєстраційної справи договору оренди земельної ділянки, не надав невід'ємні частини договору, що свідчить про їх відсутність, та порушення вимог ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» .
Позивач посилається на те, що у спірному договорі було порушено ряд умов, а саме: у договорі повинно бути зазначено цільове призначення земельної ділянки, що не було дотримано відповідачем у договорі від 01.01.2010 року, адже відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 044182 від 17 серпня 2005 року, цільове призначення земельної ділянки, є- ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З невідомих причин відповідачем у п. 1 договору було змінено цільове призначення використання земельної ділянки на сільськогосподарське призначення, що є порушенням вимог Постанови КМ України від 03.03.2004 року № 220. Також строк дії договору повинен визначатися з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, що не було виконано відповідачем, в зв'язку з незаконною зміною останнім цільового призначення в умовах договору. Адже в п. 8 договору від 01.01.2010 року строк дії визначено без урахування ротації культур згідно з проектом землеустрою. Також порушено умову договору передбаченою ч. 2 п. 8 договору про письмове повідомлення орендодавця про намір продовжити дію договору, відповідач лише зазначив на своє переважне право на поновлення договору на новий строк, чим порушив загальні засади цивільного законодавства, а саме щодо свободи договору. Згідно п. 9 договору відповідач не зазначив способу внесення орендної плати у грошовій формі, а також не визначив якісні показники продукції, місце, умови, порядок, що також підтверджує факт відсутності узгодження між позивачем і відповідачем однією із істотних умов договору. В п. 15 та 16 договору, відповідач порушив визначення цільового призначення земельної ділянки, та зазначив, що ділянка передається для ведення сільськогосподарського виробництва, а її цільове призначення, є землі с/г призначення, що також підтверджує факт відсутності узгодження умов договору з позивачем. З огляду на п. 18 договору також неможливо встановити чи передача земельної ділянки відбувається без розроблення чи не розроблення проекту її відведення. Пункти 33,34,35 взагалі суперечать один одному, п. 33 встановлено, що об'єкт оренди не підлягає страхуванню, але в п. 34 зазначено, що страхування здійснює як позивач так і відповідач, а п. 35 надає можливість стягнення вартості страхування з іншої сторони, що також доводить відсутність згоди щодо зазначених умов між позивачем і відповідачем.
У зв'язку з цим позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки від 01.01.2010 року укладений між позивачем і відповідачем недійсним, а також скасувати його державну реєстрацію, яка була здійснена 23 грудня 2011 року, та зобов'язати відповідача негайно повернути позивачу зазначену земельну ділянку.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 за довіреністю ствердив позовні вимоги, посилаючись на доводи, зазначені у позовній заяві, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач, будучи у встановленому чинним законодавством порядку (ч. 5 ст. 74 ЦПК України) увідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не увідомили, заяв про розгляд справи за відсутності їх представника не подавали.
Представник третьої особи -Мацак В. А., у судовому засіданні проти позову не заперечує .
Зважаючи на це, суд відповідно до статті 224 ЦПК України може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи той факт, що позивач не підписувала договору з відповідачем, очевидним є факт відсутності згоди позивача на укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є:
об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);
· строк дії договору оренди;
· орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;
· умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;
· умови збереження стану об'єкта оренди;
· умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;
· умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;
· існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;
· визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;
· відповідальність сторін;
· умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Зі змісту договору оренди землі, укладеного між позивачем та відповідачем вбачається, що він не містить ряду істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а саме:- умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;- умови збереження стану об'єкта оренди;- визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом, додатково договором передбачено як його невід`ємну частину: встановлених земельних сервітутів.
Як вбачається з договору оренди землі, укладеного між позивачем та відповідачем договір не містить вищезазначених невід'ємних частин.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції до 1.01.2013 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно висновку експерта про те, що підпис у договорі було вчинено не ОСОБА_1, а іншою особою, встановлено факт що даний договір суперечить вільному волевиявленню сторін щодо досягнення згоди з істотних умов. Відповідно це тягне за собою визнання договору недійсним.
За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 2 Постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Отже, відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі», є підставою для визнання недійсним такого договору оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Про визнання договорів оренди землі недійсними з мотивів відсутності у договорі оренди землі однієї з істотних умов Верховним Судом України сформульовано позиції у рішеннях прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Згідно правових позицій сформульованих в Постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2012 року по справі 6-104 цс 11, в Постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 р. по справі №6-77 цс 12, в Постанові Верховного Суду України від 4 квітня 2012 року №21 цс 12, у разі відсутності в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних його умов, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", ст. 215, ст. 203 ЦК України.
Таким чином у судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі, укладений між учасниками не містить ряду істотних умов, визначених Законом України "Про оренду землі", та суперечить вільному волевиявленню сторін, зокрема позивача, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення.
В силу ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування майна від особи, якій воно було передане на виконання правочину, що є нікчемним або визнаний судом недійсним, можливо із застосуванням правових механізмів, визначених ст. 216 ЦК України або ст. 388 ЦК України.
Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України передбачено, що вразі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.
Як убачається з договору оренди землі ТОВ «Агротрейд» отримало за цим правочином належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 4,220 га в оренду, яка підлягає поверненню позивачу у зв'язку з визнанням Договору недійсним.
Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про оренду землі» «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Наказу «Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів щодо скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 12 грудня 2011 року, на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації.
Позивачем заявлено три позовні вимоги, необхідно сплатити суму судового збору в розмірі 487,20 грн., однак нею сплачено лише 243,60 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
В зв'язку з цим недоплачену суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.
Судові витрати складають: судовий збір - 487,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 57, 88, 212-214, 224 ЦПК України, ст. 16, 203, 215, 216 ЦК України, ЗУ «Про оренду землі», суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд", треті особи - Відділ Держземагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.В. Шумська