Справа № 182/6585/14-ц
Провадження № 2/0182/3652/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.11.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради, Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради та ОСОБА_5 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та витребування документів, суд

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради (далі по тексту КП «Видавничий центр»), Нікопольської міської ради, ОСОБА_5 про встановлення факту перебування у трудових відносинах з КП «Видавничий центр», стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовний вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 28 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року він щомісяця укладав з КП «Видавничий центр» трудову угоду на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, з оплатою 625 грн., а з 29 березня 2013 року по 28 листопада 2013 року між ним та КП «Видавничий центр» укладався договір про надання послуг нічного сторожу позмінно з 17.00 до 08.00. Вартість послуг складала 625 грн., а з 31 липня 2013 року 833 грн., та фіксувалась в акті виконаних робіт.

Починаючи з липня 2013 року, по закінченню строку дії договору про надання послуг, КП «Видавничий центр» не проводив з ним повних розрахунків за виконані роботи, тому станом на 31 грудня 2013 року виникла заборгованість в сумі 3 726,68 грн.

Позивач вважає, що він фактично перебував з КП «Видавничий центр» у трудових відносинах, працював на підприємстві за сумісництвом та виконував роботу сторожа за строковими трудовими договорами, виходив на роботу відповідно до встановленого на підприємстві графіку черговості, виконував правила внутрішнього трудового розпорядку, проходив інструктажі та отримував заробітну плату через касу підприємства кожного місяці.

Під час судового засідання ОСОБА_1 неодноразово уточнював позовні вимоги та в остаточній їх редакції просив суд визнати трудову угоду від 28 грудня 2012 року, трудову угоду № 7 від 31 січня 2013 року, трудову угоду № 14 від 28 лютого 2013 року, договір про надання послуг № 30 від 29 березня 2013 року, договір про надання послуг № 34 від 30 квітня 2013 року, договір про надання послуг № 44/3 від 30 травня 2013 року, договір про надання послуг № 55 від 27 червня 2013 року, договір про надання послуг № 71 від 31 липня 2013 року, договір про надання послуг № 75/2 від 30 серпня 2013 року, договір про надання послуг № 79 від 30 вересня 2013 року, договір про надання послуг № 91 від 31 жовтня 2013 року, договір про надання послуг № 99 від 28 листопада 2013 року, - трудовими договорами.

Стягнути з КП «Видавничий центр», засновника підприємства Нікопольської міської ради та директора КП «Видавничий центр» ОСОБА_5 на його користь суму 125 351,68 грн., яка складається з невиплаченої йому при закінченні кожного строку договору згідно із ст. 116 КЗпП України заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 31 липня 2013 року по 16 листопада 2015 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Витребувати у відповідачів правоустановчі документи КП «Нікопольська друкарня», акт прийому-передачі майна з балансу КП «Нікопольська друкарня» на баланс КП «Видавничий центр» в червні та липні 2012 року, акт комісії про перевірку майна та грошових коштів КП «Видавничий центр» при зміні керівників та перелік майна, яке знаходиться на балансі КП «Видавничий центр».

Позивач вважає, що Нікопольська міська рада, як засновник КП «Видавничий центр», повинна нести субсидіарну відповідальність з підприємством, оскільки майно КП «Видавничий центр» є власність територіальної громади міста в особі Нікопольської міської ради і закріплюється за підприємством на праві господарського відання, а тому з огляду на положення Господарського кодексу України засновник підприємства несе додаткову (субсидіарну) відповідальність.

В звою чергу, на думку позивача, директор КП «Видавничий центр» ОСОБА_5 також повинен відповідати перед ним, оскільки відповідно до умов трудового контракту, який був з ним укладений, він повинен здійснювати контроль за своєчасну виплату працівникам забортної плати.

Документи, які ОСОБА_1 просив витребувати у відповідачів, йому необхідні для подальшого виконання рішення суду в частині стягнення з КП «Видавничий центр» на його користь суми 125 351,68 грн. та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача КП «Видавничий центр» позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та суду показав, що дійсно між позивачем та КП «Видавничий центр» укладалися договори про надання послуг та за надані послуги замовник сплачував виконавцю кошти з каси підприємства. Оскільки з травня 2013 року зменшився обєм надходження грошових коштів до каси підприємства за виконані послуги та несвоєчасність їх сплати, перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 3 726,68 грн., яка до теперішнього часу йому не виплачена.

Відповідач вважає, що позивач не перебував з КП «Видавничий центр» у трудових відносинах, а правовідносини між КП «Видавничий центр» та ОСОБА_1 носили цивільно-правовий характер. Позивач не приймався на роботу до підприємства та його трудова книжка не перебувала у КП «Видавничий центр». У відношенні ОСОБА_1 підприємством не видавалось будь-яких наказів з кадрових питань. Також ОСОБА_1 не підпорядкувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, а виконував свою роботу на підставі договору про надання послуг. Його вихід на роботу не відображався у табелі виходу на роботу, а оплата за надані послуги йому проводилася через касу підприємства за видатковим касовим ордером на підставі актів виконаних робіт. Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача, як платника податку, та відповідні відрахування здійснювалися з нарахованих сум оплати за договорами цивільно-правового характеру.

Документи, які позивач просить суд витребувати у відповідачів, не стосуються його позовних вимог, а необхідні йому для подальшого виконання рішення суду.

Тому просив суд в позові ОСОБА_1 відмовити.

Представник Нікопольської міської ради позовні вимоги ОСОБА_1 також не визнав та вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства ні Нікопольська міська рада, ні територіальна громада не відповідають за зобовязання створених ними юридичних осіб. Юридична особа самостійно відповідає за свої зобовязання, що також передбачено Статутом КП «Видавничий центр».

Тому просив суд в позові позивачу відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 з позовом ознайомлений, про день розгляду справи належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився. 20 листопада 2015 року надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив суд в позові відмовити (а.с.238).

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, що з 28 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року ОСОБА_1 щомісяця укладав з КП «Видавничий центр» трудову угоду на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, з оплатою 625 грн. (а.с.37-39).

З 29 березня 2013 року по 27 червня 2013 року між позивачем та КП «Видавничий центр» щомісяця укладався договір про надання послуг нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, вартість послуг складала 625 грн., та з 31 липня 2013 року по 28 листопада 2013 року відповідно до договору про надання послуг вартість послуг складала 833 грн. (а.с.4-10,45-47).

З 01 січня 2014 року договір про надання послуг з ОСОБА_1 не переукладався.

Суд вважає, що між ОСОБА_1 та КП «Видавничий центр» не було укладено трудового договору, оскільки згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

На відміну від трудового договору, цивільно-правовий договір є угодою двох або більше осіб стосовно встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обовязків.

Головна відмінність між трудовим і цивільно-правовим договорами полягає в предметі договору. Предметом трудового договору є власна праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правових відносин є результат цієї праці.

Відповідно до частин 3, 4 статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Аналогічна правова позиція міститься у розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року в п. 7, відповідно до якого фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином та організацією на виконання першим конкретної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, але при цьому виді договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

На осіб, які виконують роботи (надають послуги) на підставі цивільно-правових договорів, не поширюються норми трудового законодавства в частині порядку прийняття на роботу, підстав для звільнення, установлення робочого часу, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, оплати та охорони праці, гарантій і компенсацій, обмеженої та повної матеріальної відповідальності працівника, накладення дисциплінарних стягнень тощо.

За договором про надання послуг оплачується не процес праці, а конкретна послуга, яка споживається у процесі її особистого надання виконавцем. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. „а ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від надання послуг є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є надання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності та отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою діяльність повязану з наданням послуги.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 не приймався на роботу до КП «Видавничий центр», йому не розяснювалися його права і обовязки та він не інформувався під розписку про умови праці, наявності на робочому місці, де він буде працювати, щодо нього не проводився облік робочого часу та йому не надавалася щорічна відпустка відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Крім того, за трудовим договором працівник зобовязаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Причому по закінченні виконання якого-небудь визначеного завдання трудова діяльність не припиняється; працівник зобовязаний виконувати будь-яке завдання роботодавця, що належить до його трудової функції за професією, спеціальністю, посадою і кваліфікацією, обумовленою в трудовому договорі. Також працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст.ст. 139-152 КЗпП України), на роботодавця покладається низка обовязків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором про надання послуг виконавець зобовязується надати послуги особисто, а у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.ст. 902-903 ЦК України). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Отже, цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється. Таким чином, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Судом були оглянути наступні докази:

-графіки відпусток за період з грудня 2012 по січень 2014 роки, - ОСОБА_1 у графіках не значиться (а.с.124,125);

-журнал реєстрації наказів на відпустку з 2010 рік по 2014 рік, - накази на відпустку ОСОБА_1 на підприємстві не видавись (а.с.134-144);

-податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку: за 1 квартал 2013 року, 2 квартал 2013 року, 3 квартал 2013 року, 4 квартал 2013 року - форми № 1ДФ - з урахуванням осіб, що працювали за ці вільно-правовими договорами (а.с.175-184);

-табелі обліку робочого часу за період з грудня 2012 року по грудень 2013 року, - робочий час ОСОБА_1 не обліковувався (а.с.109-121);

-журнал обліку проведення інструктажу на робочому місці по охороні праці на підприємстві за період з листопада 2012 року по грудень 2013 рік, - інструктаж з ОСОБА_1 не проводився (а.с.131-133);

-книга обліку руху трудових книжок за період з грудня 2012 по січень 2014 роки, - трудова книжка ОСОБА_1 не обліковувалась на КП «Видавничий центр» (а.с.126-133);

-журнал реєстрації наказів з кадрових питань у період з жовтня 2012 року по 01 січня 2014 року, - будь-які накази з кадрових питань у відношенні ОСОБА_1 підприємством не видавались (а.с.145-160), -

тобто, наданими доказами підтверджено відсутність ознак трудових відносин між позивачем та КП «Видавничий центр», а саме наявна відсутність будь-яких дій, передбачених для оформлення трудового договору з позивачем у відповідності до вимог ст. 24 КЗпП України.

Крім того, у судовому засіданні позивач показав, що його трудова книжка знаходилась за основним місцем його праці - КП «Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради, а у КП «Видавничий центр» він працював за сумісництвом.

До того ж, наданою управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області на виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року довідкою № 7767/08/08 від 08 червня 2015 року підтверджено, що за застраховану особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за період з січня по грудень включно 2013 року КП «Видавничий центр» здійснювало за нього відрахування з нарахованих сум оплати за договорами цивільно-правового характеру, що свідчить про відсутність трудових відносин між ОСОБА_1 та КП «Видавничий центр» (а.с.170-173).

Таким чином, суд приходить висновку, що між позивачем та відповідачем КП «Видавничий центр» фактично існували цивільно-правові відносини, повязані з укладанням між сторонами договору про надання послуг, характерними ознаками якого були: відсутність результату майнового характеру; невіддільність від одержувача; синхронність надання та отримання; неможливість зберегти; споживаність послуги під час її надання. Отже, на дані відносини норми трудового законодавства не розповсюджуються.

Суд не може взяти до уваги доводи позивача та його представника про те, що між ОСОБА_1 та КП «Видавничий центр» були трудові відносини, так як у позивача існував трудовий розпорядок, графік роботи, з ним проводився інструктаж на робочому місці, оскільки дані обставині не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України. Натомість, як вбачається з матеріалів справи між позивачем та КП «Видавничий центр» у період з 28 грудня 2012 року до 28 листопада 2013 року було укладено цивільно-правовий договір.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах з КП «Видавничий центр», стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

З цих самих підстав суд находить необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо покладення матеріальної відповідальності на посадову особу - керівника КП «Видавничий центр» ОСОБА_5

До того ж, нормами трудового законодавства (ст. 237 КЗпП України) не передбачена матеріальна відповідальність службової особи за несвоєчасну виплату працівнику в день звільнення всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації.

В той же час, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги позивача в частині стягнення з КП «Видавничий центр» заборгованості по заробітній платі.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 28 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року між КП «Видавничий центр» та ОСОБА_1 щомісяця укладались трудові угоди на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00.

З 29 березня 2013 року по 28 листопада 2013 року між позивачем та КП «Видавничий центр» щомісяця укладався договір про надання послуг нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00.

Згідно актів виконаних робіт позивачем виконано послуги нічного сторожа, по строкам виконання та якості роботи сторони претензій не мають.

Відповідно до довідки КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради заборгованість перед ОСОБА_1 складає 3 726,68 грн., що також було підтверджено представником КП «Видавничий центр» у судовому засіданні.

Довідкою управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області № 7767/08/08 від 08 червня 2015 року підтверджено, що за застраховану особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за період з січня по грудень включно 2013 року КП «Видавничий центр» здійснювало за нього відрахування з нарахованих сум оплати за договорами цивільно-правового характеру.

У звязку з чим, суд вважає, що між ОСОБА_1 та КП «Видавничий центр» існували цивільно-правові відносини, направлені на періодичне виконання позивачем певних робіт, послуг.

Нормою ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 за завданням КП «Видавничий центр» надав послуги нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, а КП «Видавничий центр» в повному обсязі не оплатило йому надані послуги, суд приходить висновку, що заборгованість в сумі 3 726,68 грн. підлягає стягненню з КП «Видавничий центр» в примусовому порядку.

В той же час, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо покладення відповідальності на Нікопольську міська рада, як засновника КП «Видавничий центр».

Так, розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, Автономної ОСОБА_7 Крим, територіальних громад та створених ними юридичних осіб визначено у ст. 176 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 176 ЦК України держава, ОСОБА_7 Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Юридичні особи, створені державою, Автономною ОСОБА_7 Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобовязаннями відповідно держави, Автономної ОСОБА_7 Крим, територіальних громад.

Разом з тим, пунктами 1.2., 1.3., 4.4., 4.5., 6.2. Статуту КП «Видавничий центр» визначено, що підприємство є унітарним підприємством, утвореним на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Нікополя. Власником підприємства є територіальна громада міста Нікополя, засновником є Нікопольська міська рада. Підприємство несе повну відповідальність за результати господарської діяльності. Підприємство не відповідає за борги власника та органа управління, як власник та орган управління не відповідає за борги підприємства. Майно підприємства є власністю територіальної громади міста в особі Нікопольської міської ради і закріплюється за ним на праві господарського відання (а.с.83-88).

Згідно ч. 8 ст. 73 ГК України державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Виходячи з правової оцінки положень Статуту КП «Видавничий центр», суд дійшов висновку, що КП «Видавничий центр» діє як державне комерційне підприємство.

Відповідно до ст. 74 ГК України, державне комерційне підприємство є субєктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту на принципах підприємництва, зазначених у статті 44 цього Кодексу, і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобовязаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, твердження позивача про те, що Нікопольська міська рада, як засновник КП «Видавничий центр», має нести додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобовязаннями останнього, необґрунтовані, а тому в позові ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради необхідно відмовити.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування у відповідачів правоустановчих документів КП «Нікопольська друкарня», акту прийому-передачі майна з балансу КП «Нікопольська друкарня» на баланс КП «Видавничий центр» в червні та липні 2012 року, акту комісії про перевірку майна та грошових коштів КП «Видавничий центр» при зміні керівників та перелік майна, яке знаходиться на балансі КП «Видавничий центр».

Під час судового засідання позивач показав, що витребування зазначених документів йому необхідно для подальшого виконання рішення суду по даній справи та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ч. 2 ЦК України визначений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, нормою даної статті не передбачений такій спосіб захисту цивільних прав, як витребування певних документів для виконання рішення суду в майбутньому та використання їх з метою порушення кримінальної справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,57,60,88,209,212,214-218,224-226 ЦПК України,15,16,176,901 ЦК України, 73,74 ГК України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в позові до Нікопольської міської ради та ОСОБА_5.

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та витребування документів.

Стягнути з Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 3 726,68 (три тисячі сімсот двадцять шість грн. 68 коп.).

В іншому в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з моменту проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_8