У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про припинення права власності на частку житлового приміщення, визнання права власності на частку житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 02 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про припинення права власності на частку житлового приміщення, визнання права власності на частку житлового приміщення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що оскільки позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно, не ведуть спільне господарство, між ними склалися особисті неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне володіння та користування житловим приміщенням, а також те, що відповідач проживає в іншому житловому приміщенні разом зі своєю сімєю, участі в утриманні спірного житла не бере, позивач вважає за необхідне позбавити його права власності на спірне майно.

Зазначає, що відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору перешкоджали проведенню будівельно-технічної експертизи шляхом ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно, у звязку з чим експертиза не була проведена та не було визначено розмір грошової компенсації, яка мала бути сплачена відповідачу за його частку у спірному майні.

Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідач забезпечений іншим житловим приміщенням, в якому і проживає разом зі своєю сімєю.

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/15960/14-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1633/2015 Суддя-доповідач ОСОБА_8

Додає, що розмір частки відповідача як співвласника житлового приміщення не дає можливості виділити її в натурі для володіння та користування, оскільки його частка є незначною.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 1993 року, яке видане Фондом державно-комунального майна міської Ради народних депутатівАДРЕСА_1 за адресою: м. Рівне, вул. Струтинської, 8, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 30).

Після смерті ОСОБА_9, сторони, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_11 звернулися до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 40, 48).

ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, на користь сина ОСОБА_5 (а.с. 45).

Отже, судом встановлено, що на момент подання ОСОБА_3 позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають право на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, на яку вірно покликався суд першої інстанції, визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є умова, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 50 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, будівельно-технічна експертиза, призначена судом першої інстанції для визначення ринкової вартості спірної квартири проведена не була, так як представник позивачки відмовився від її проведення (а.с. 87-88).

Оскільки не визначено розмір частки ОСОБА_5 у спільному майні, не вирішено питання про можливість її виділення в натурі, а також не визначена її ринкова вартість, неможливо встановити ступінь шкоди, яка може бути завдана ОСОБА_5 позбавленням його права власності на таку частку.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9 спадкоємцям не видавалися (а.с. 51).

З огляду на зазначене, відсутні умови для застосування положень ст. 365 ЦК України про припинення права особи на частку у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана ОСОБА_4 представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2