Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» з вимогами про визнання його звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду.

Свої вимоги позивач мотивує наступним.

В грудні 2014 року ОСОБА_1, як він зазначає, було зараховано на посаду заступника начальника операційного управління ПАТ «Банк «Софійський», а з 05 лютого 2015 року його було переведено на посаду начальника Київського відділення №1 ПАТ «Банк «Софійський».

Позивач вказує, що 17 липня 2015 року до нього звернувся клієнт банку, який повідомив про зникнення матеріальних цінностей.

У зв'язку з цим було проведено службове розслідування і за його результатами прийнято наказ №20/121ОК від 21.07.2105р. про звільнення Позивача за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п.1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України.

Позивач не погоджується із обгрунтованістю наказу про своє звільнення, стверджує, що не порушував трудову дисципліну та свої посадові обов'язки, а тому підстав для його звільнення за п.1 ст. 41 КЗпП України не було.

У зв'язку з цим Позивач просить поновити його на роботі, стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з Відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 30000 гривень.

У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали заявлений позов, просили суд його задовольнити. Звернули увагу суду на те, що Відповідачем так і не було зазначено у судовому засіданні, коли саме було вчинено Позивачем одноразове грубе порушення трудових обов'язків, за яке його було звільнено.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що звільнення Позивача за п. 1 ст. 41 КЗпП України відбулось у повній відповідності з чинним законодавством. Представник Відповідача зазначив, що Позивач, який є відповідальним працівником по роботі з клієнтами під час надання їм послуг відповідального зберігання та майнового найму індивідуальних сейфів. Під час проведеного службового розслідування з опитування клієнтів банку було встановлено, що Позивач всупереч своїм посадовим обов'язкам під час надання доступу клієнтам до індивідуальних сейфів порушив п.3.8 Положення про надання послуг з відповідального зберігання та майнового найму індивідуальних сейфів для збереження цінностей та документів клієнтів ПАТ «Банк «Софійський», яке встановлює, що «після відкриття індивідуального сейфа Користувача, Користувач в присутності уповноваженого працівника вилучає з індивідуального сейфа виносний бокс».

Представник Відповідача надав пояснення, що для доступу клієнта до його індивідуального сейфу необхідно, щоб уповноважений працівник банку у спеціальному приміщенні спочатку відкрив загальний сейф ключем, який знаходиться у нього, в індивідуальні сейфи, які розташовані в ньому, відчиняються двома ключами, один з яких знаходиться у відповідального працівника банку, а інший - у клієнта. Після відкриття індивідуального сейфу клієнт банку має дістати з нього бокс, а працівник банку - закрити індивідуальний сейф та загальний сейф, після чого вийти з приміщення, залишивши клієнта самого. Проте як зазначив представник Відповідача, з пояснень клієнтів було встановлено, що ОСОБА_1 не закривав двері загального сейфу перед тим, як вийти з приміщення, залишаючи клієнту доступ до замків індивідуальних сейфів інших клієнтів, що могло спростити процес незаконного втручання до них. Такі обставини розцінені керівництвом банку як грубе порушення Позивачем трудових обов'язків, що дало підстави для його звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України. В той же час представник Відповідача стверджує, що Відповідач не конкретизує, коли саме та за яких обставин Позивачем було вичинене зазначене порушення трудових обов'язків, за яке його було звільнено, вважаючи достатнім, що про факти аналогічних порушень повідомлено опитаними клієнтами.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника начальника операційного управління ПАТ «Банк «Софійський».

З 05 лютого 2015 року Позивача переведено на посаду начальника Київського відділення №1 ПАТ «Банк «Софійський».

З 21 липня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади на підставі наказу №20/121ок від 20.07.2015р. на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Зазначений наказ №20/121ок від 20.07.2.2015р. не містить у собі конкретизації, за яке саме грубе порушення трудових обов'язків Позивача було звільнено. В якості підставі для звільнення в наказі зазначено Акт проведення службового розслідування від 20.07.2015р. та пояснення ОСОБА_1 від 20.07.2015р.

З дослідженого судом Акту службового розслідування від 20.07.2015р. вбачається, що єдине порушення, яке інкримінується Позивачу є порушення п.3.8 Положення про надання послуг з відповідального зберігання та майнового найму індивідуальних сейфів для збереження цінностей та документів клієнтів ПАТ «Банк «Софійський».

Згідно із зазначеним пунктом «уповноважений працівник супроводжує Корсиутвача до депозитарію. Відкриття замку індивідуального сейфу здійснюється шляхом розблокування сейфу електронним ключем уповноваженого працівника та відкриттям Користувачем механічного замку індивідуального сейфу. Після відкриття індивідуального сейфу Користувач в присутності уповноваженого працівника вилучає з індивідуального сейфу виносний бокс та супроводжується уповноваженим працівником до операційної кімнати. У зв'язку з анонімністю зберігання цінностей і документів уповноважений працівник не може бути безпосередньо присутнім при вкладанні або вилученні цінностей Користувачем з видвижного боксу, тому перебуває у передсховищі депозитарію.

Як вбачається з акту, у вину Позивачу ставиться те, що він залишав незачинені двері сейфів, в яких розташовані банківські ячейки, та надавав можливість фізичного та індивідуального доступу клієнтом до банківських ячеєк, що їм не належать.

В той же час, досліджений пункт 3.8 Положення не містить будь-яких вказівок уповноваженій особі з даного приводу. Крім того, судом безспірно встановлено, що приміщення депозитарію Київської філії №1 не містить спеціальної оперативної кімнати, в якій клієнт банку мав би користуватись виносним боксом зі свого індивідуального сейфу, у зв'язку з чим це відбувалось у тому ж приміщенні депозитарію, де розміщені сейфи.

При цьому, як вбачається з технічного опису роботи з індивідуальними сейфами, клієнт не міг у відсутність Позивача дістати бокс зі свого сейфу, оскільки майстер-ключ від такого сейфу зберігався саме у Позивача. Опитані під час службового розслідування ж клієнти не вказували, що Позивач передавав їм майстер-ключ.

Поряд з тим, що ОСОБА_1 заперечував факт залишення ним відкритим сейфу, Відповідачем не роз'яснено суду, в чому полягає особлива небезпека залишення дверей загального сейфу відчиненими з огляду на наявність окремих замків на кожній з індивідуальних ячеєк.

Таким чином, звільняючи Позивача з посиланням на п. 1 ст. 41 КЗпП України Відповідач у наказі взагалі не зазначив, яке саме грубе порушення трудових обов'язків вчинено ОСОБА_1, а Акт про службове розслідування містить посилання на п.8.3 Положення банку, обгрунтованість якого Відповідачеч не доведена.

Таким чином, звільнення Позивача суд вважає протиправним, а тому він підлягає поновленню на роботі.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, для даного випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з довідкою Відповідача середньоденна заробітна плата Позивача перед звільненням складала 631,58 гривень.

Враховуючи, що Позивача було звільнено 21 липня 2015 року (останній день роботи), то середній заробіток за час вимушеного, прогулу Позивача з 22 липня 2015 року по 08 грудня 2015 року включно складає 61894,84 гривень. (98 х 631,58 грн).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість посилань Позивача на те, що у зв'язку з її незаконним звільненням, Позивачу заподіяна моральна шкода.

Суд бере до уваги пояснення Позивача про те, що протиправне позбавлення його роботи, а отже засобів до існування, призвели до необхідності спрямування ним додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку можливостей до існування, а також відновлення своїх прав.

З урахуванням викладених обставин суд вважає можливим стягнути з Відповідача в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду на користь Позивача суму в розмірі 2000 гривень.

Стягненню з Відповідача також підлягає судовий збір на користь держави в розмірі 1106,15 гривень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 41, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 81, ч. 3 ст. 88, ст. ст. 213, 215, 218, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Київського відділення №1 Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» з 22 липня 2015 року, визнавши протиправним його звільнення на підставі наказу №20/121ок від 20 липня 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 липня 2015 року по 08 грудня 2015 року в розмірі 61894,84 (шістдесят одна тисяча вісімсот дев'яносто чотири гривні 84 коп) гривень (з вирахуванням усіх обов'язкових податків, платежів та зборів).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» на користь держави судовий збір в розмірі 1106,15 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: