АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1584/15 Головуючий 1 інст. - Островська Н.І.
Справа № 637/1290/14-ц Доповідач - Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Івах А.П., Пшенічної Л.В.

за участю секретаря - Курносової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2014 року за по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщення, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1, усунути перешкоди у користуванні нею належним їй житлом шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вищевказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Окрім неї в цьому будинку зареєстровані: син, бабуся та колишній чоловік ОСОБА_2, шлюб з яким розірвано 01.08.2013 року. З травня 2013 року ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає. На теперішній час реєстрація відповідача не дає можливості розпоряджатись нерухомим майном. Оскільки ОСОБА_2 у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, наявним у справі доказам суд неправильно надав оцінку.

Крім того, зазначила, що відповідачем не доведено, що колишня дружина не впускає його до спірної квартири та виставила його речі, що можливо розцінити як відсутність ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні понад шести місяців з поважних причин.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суду першої інстанції виходив з того, що відсутні поважні причини проживання відповідача у належному ОСОБА_1 будинку, та не доведено, що у ОСОБА_2 є постійне місце проживання.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно визначив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Однак обставини, які суд вважав доведеними матеріалами справи не підтверджені.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з пояснень наданих під час розгляду справи позивачем та братами відповідача, допитаними як свідки, про те, що у травні 2013 року ОСОБА_1 виставила речі ОСОБА_2 з належного їй будинку і з цього часу останній був змушений проживати в інших місцях.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 цю обставину заперечувала, зазначила, що помилково надала суду першої інстанції такі пояснення.

Не зважаючи на це, судова колегія виходить з того, що у травні 2013 року ОСОБА_1 зібрала речі чоловіка, які ОСОБА_2 переніс до іншого місця проживання.

Факт не проживання ОСОБА_2 у будинку належному ОСОБА_1 саме з цього часу сторонами не заперечувався.

За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК України визначено статус колишнього члена сім'ї власника житла, який є тотожнім члену сім'ї власника.

Вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщення, що підлягають задоволенню судова колегія виходить з того, що поведінка ОСОБА_2 після травня 2013 року свідчить про те, що він не мав наміру користуватись житловою площею у будинку колишньої дружини.

Про це свідчить відсутність доказів його звернення до органів місцевого самоврядування або правоохоронних органів з цього питання, доказів того, що він намагався використовувати це житло для проживання.

Будь яких доказів того, що ОСОБА_1 змінила замки вхідних дверей до будинку або якимось іншим чином чинила у подальшому перешкоди для користування відповідачем будинком надано не було.

Таким чином з пояснень сторін не вбачається наявність обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації понад один рік.

З акту № 43 складеного депутатом Шевченківської селищної ради 22.12.2014 року ОСОБА_2 понад шести місяців проживає у будинку належному його бабусі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 44).

Довідка надана ОСОБА_2 на спростування цієї обставини не може бути взята до уваги, оскільки в ній йдеться про осіб, зареєстрованих за цією адресою (а.с. 53).

Оскільки відповідач не здійснив з травня 2013 року будь-яких дій спрямованих на вселення до будинку належному ОСОБА_1 підстави вважати, що він мав намір проживати у цьому будинку відсутні, а тому немає підстав вважатим, що його права були якимось чином порушені позивачем.

З огляду на те, що обставини, які суд вважав встановленими недоведені, олскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Разом з тим вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають, оскільки вирішення цього питання не належить до компенсації суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 309, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені при зверненні до судів першої та апеляційної інстанцій в сумі 365 грн.40 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: