Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/125/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Музика О.В. Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

12.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Мурашка С.І.,

при секретареві: Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року у справі позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит» (далі по тексту ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.09.2008 року про відкриття карткового рахунку в сумі 90427 грн. 11 коп. та судових витрат у розмірі 904 грн. 27 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що згідно договору від 03.09.2008 року про відкриття карткового рахунку відповідачеві було відкрито картковий рахунок, за умовами та на виконання якого за заявою відповідача 12.09.2008 року відповідачеві було встановлено ліміт овердрафту на суму 10000 грн., для здійснення розрахунків за допомогою платіжної картки. Відповідач використав надані йому кредитні кошти шляхом зняття грошових коштів в період з 01 вересня 2008 року по 23 квітня 2013 року, проте свої зобов'язання по договору щодо погашення основного боргу та відсотків у встановлений строк не виконав. Рішенням Новоукраїнського районного суду від 17.12.2010 року, яке набуло чинності 27.12.2010 року, із відповідача стягнуто заборгованість станом на 15.07.2010 року в сумі 15865,41 грн. За період з 16 липня 2010 року по 25 квітня 2013 року позивачем додатково нараховано відсотки в сумі 23401,63 грн. Нарахування відсотків позивачем здійснювалось в установленому порядку з урахуванням зміни тарифів по платіжних картках, також згідно з умовами договору нараховувалась пеня. Просив стягнути з відповідача заборгованість на суму 90427,11 грн., в т.ч. 10046,53 грн. основної суми заборгованості; 6885,28 грн. відсотків по заборгованості; 6469,82 грн. відсотків по простроченій заборгованості; 67025,48 грн. пені за період з 26.04.2012 року по 25.04.2013 року.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що згідно з договором №009-З/002103 від 03.09.2008 року (т.1 а.с.16-18), між сторонами укладено договір про відкриття карткового рахунку, за умовами якого та на підставі договору про відкриття відновлювальної кредитної картки у формі овердрафту від 12.09.2008 року (т.1 а.с.21-23) відповідачеві відкрито кредитну лінію на суму 10000 грн. із можливістю вільного використання цих коштів із узгодженим обов'язком відповідача сплачувати банку відсотки у розмірі, передбаченому Правилами користування карткою, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, з урахуванням зміни тарифів по користуванню несанкціонованим овердрафтом з 04.01.2012 року а також сплачувати пеню за невиконання умов договору.

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 17.12.2010 року (т.1 а.с.30-31) з відповідача стягнуто в користь позивача заборгованість за користування платіжною карткою згідно з договором №009/Р/002103 від 03 вересня 2008 року та договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії в формі овердрафта №009-О/002103 від 12 вересня 2008 року в сумі 15467,41 грн. та судові витрати, яке виконане відповідачем у повному обсязі 04.10.2012 року, що підтверджується постановою ВДВС Новоукраїнського РУЮ від 04.10.2012 року (т.1 а.с.32).

Відповідно до вимоги від 28.03.2013 року за №21-12, направленої АТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_2, позивач вимагав сплатити суму заборгованості в розмірі 22287,27 грн., яка виникла в результаті несплати заборгованості по кредиту та нарахованим по ньому процентами (т.1 а.с.29).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки обставини укладення і дії договору користування кредитною карткою встановлені рішенням суду, яке набуло законної сили, то суд вважає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню, проте бере до уваги висновок експерта про відсутність підписів відповідача на усіх сторінках договору овердрафту, що свідчить про неналежне ознайомлення відповідача з усіма умовами договору. Встановлюючи обставини справи, суд частково погодився з доводами позивача про те, що грошове зобов'язання по кредитному договору повинно виконувати боржником належним чином, що передбачено ст.ст. 526, 530 ЦК України, а за порушення зобов'язання кредитор вправі вимагати від боржника сплати обумовленої неустойки згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України. Проте, оскільки ст.599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належними чином, а рішенням суду із відповідача стягнуто основну суму заборгованості, яка ним сплачена в користь позивача, даний факт сторонами не заперечується, тому зобов'язання із сплати основної суми заборгованості є припиненим, й позивач не має підстав нараховувати відсотки і неустойку на цю суму заборгованості.

Проте, повністю погодитись з таким висновком колегія суддів не може з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, у тому числі припинення виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Як встановлено рішенням Новоукраїнського районного суду від 17.12.2010 року 12 вересня 2008 року між сторонами укладено договір №009-О/002013 (про відкриття поновлювальної кредитної лінії у формі овердрафта), який за своєю правовою природою є кредитним договором. Позивач згідно з п.2.1 цього договору надав відповідачеві кредитні ресурси на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності шляхом відкриття на картковий рахунок відповідача відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту 10000 грн. Відповідач зобов'язався повернути отримані кредитні ресурси до 12.07.2010 року та сплатити проценти у розмірі, передбаченому договором. Проте, своїх зобов'язань не виконав у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складалася із суми основного боргу 10000 грн., несплачених процентів у сумі 4467,41 грн. та пені у сумі 1000 грн., які рішенням суду було стягнуто з відповідача. Рішення суду не оскаржувалось, набрало законної сили та було виконано відповідачем.

Відмовляючи повністю у задоволенні позову суд не взяв до уваги того факту, що заборгованість, стягнута з відповідача судом 17.12.2010 року, була стягнута саме за договором овердрафту, підписання якого відповідачем суд першої інстанції піддав сумніву на підставі експертного висновку. При цьому обставини виникнення заборгованості були встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і, більш того, яке було виконано відповідачем, тому в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до п.4.1 договору про відкриття поновлювальної кредитної лінії у формі овердрафта від 12.09.2008 року №009-О/002013 позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту згідно вказаних нижче процентних ставок. А саме у розмірі 3,33% річних протягом 33 днів. Починаючи з дати здійснення кожної операції з використанням кредитних ресурсів; у розмірі 33,3%% річних у період, починаючи з 34-го дня здійснення кожної операції з використанням кредитних ресурсів. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, вказаних у п.3.2 договору , а саме до 12.07.2010 року (п.4.4 договору).

Як убачається із рішення Новоукраїнського районного суду від 17.12.2010 року з відповідача було стягнуто заборгованість по кредиту за період з 25.09.2008 року по 15.07.2010 року (т.1 а.с.30-31).

Заборгованість по кредитному договору, стягнуту за рішенням суду, було погашено у порядку примусового виконання рішення суду у жовтні 2012 року, про що свідчать розрахунок заборгованості позивача та постанови державного виконавця від 04.10.2012 року про закінчення виконавчого провадження (т.1 а.с.32).

Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк передбачено статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, позивач мав право нараховувати відсотки за користування коштами за вказаний період, а також нараховувати пеню у розмірі, передбаченому кредитним договором. Тому, позовні вимоги мають бути задоволені частково за період з 16.07.2010 року по 04.10.2012 року.

При цьому позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом за період з дня, наступного за ухваленням рішення від 15.07.2010 року по день подачі позову до суду, а також стягнути пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за один рік, тобто з 13.05.2012 року по день подачі позову до суду (13.05.2013 року).

Проте, колегія суддів вважає, що, оскільки зобов'язання відповідача припинилось його виконанням, а саме 04.10.2012 року, що підтверджується матеріалами справи, то позивач має право на задоволення позовних вимог по процентам - з 16.07.2010 року по 04.10.2012 року, а по пені з 13.05.2012 року по 04.10.2012 року.

При цьому колегія суддів не погоджується і з нарахованими позивачем за вказаний період відсотками, оскільки з 01.06.2011 року позивач здійснював нарахування відсотків у розмірі - 40%, а з 01.01.2012 року - у розмірі 60%, мотивуючи тим, що про зміну тарифів по відсоткам було опубліковано оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 13.12.2011 року №232 (а.с.24-27).

Колегія суддів з цим твердженням не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до п.4.5 договору про відкриття поновлювальної кредитної лінії у формі овердрафта від 12.09.2008 року №009-О/002013 процентна ставка за користування кредитними ресурсами по цьому договору може бути змінена банком в односторонньому порядку. Про вказану зміну процентної ставки банк письмово повідомляє позичальника не менш чим за 5 днів до набрання чинності нової ставки (т.1 а.с.22 зв.).

Будь-яких доказів про те, що відповідач повідомлявся про зміну процентної ставки з 33,3% на 40% та 60% позивач не надав. Тому, колегія суддів вважає за необхідне застосування процентної ставки, обумовленої п.4.1.1.2 вказаного договору, а саме 33,3%.

Проте, сторони відмовилися від надання уточненого розрахунку за період з 16.07.2010 року по 04.10.2012 року. Представник позивача посилався на те, що розрахунок наданий позивачем до матеріалів справи, є вірним, а представник відповідача вважав зобов'язання виконаними, будь-який борг заперечував, тому розрахунку заборгованості не надав.

Колегія суддів вважала за можливе самостійно обрахувати розмір заборгованості за період з 16.07.2010 року (наступного дня після ухвалення рішення, за яким борг стягнуто по 15.07.2010 року включно) по 04.10.2012 року (день повного розрахунку відповідача за рішенням суду у примусовому порядку) за ставкою 33,3 % річних на суму боргу по тілу кредиту у розмірі 10000 грн. та нарахованим відсоткам, що складає 7340 грн. 48 коп., та пеню на зазначену суму у розмірі 1% за кожен день прострочення, передбачену п.6.1 договору, за період з 13.05.2012 року по 04.10.2012 року, що складає 9237 грн. 38 коп. (947,36 грн. за період з 13.05.2012 року по 31.05.2012 року + 1857,30 грн. - з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року + 2006,32 грн. - з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року + 2025,6 грн. -з 01.08.2012 року по 31.08 2012 року + 2107,20 грн. -з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року +293,60 грн. з 01.10.2012 року по 04.10.2012 року).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-100цс14 від 03.09.2014 року. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Тому, на думку колегії суддів, сума пені має бути зменшена до 7000 грн. Позовні вимоги мають бути задоволені частково шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 14340,48 грн., що складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 7340,48 грн. за період з 16 липня 2010 року по 04 жовтня 2012 року та пені за несвоєчасне повернення процентів у сумі 7000 грн. за період з 13 травня 2012 року по 04 жовтня 2012 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 243,60 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 009-З/002103 від 03.09.2008 року, а саме 7340,48 (сім тисяч триста сорок) грн. 48 коп. суми несплачених в строк відсотків, 7000 (сім тисяч) грн. пені, а всього заборгованість у розмірі 14340 грн. (чотирнадцять тисяч триста сорок) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині у позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: