22-ц/775/185/2015(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Осипчук О.В.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» посилаючись на те, що 02 листопада 2009 року між сторонами була укладена Угода № 303782, предметом якої є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «АвтоТак». Угода укладалася шляхом її підписання та додатків №№ 1,2,3,4, які є невід'ємною її частиною. Метою укладення даного договору було отримання автомобіля JAC, вартістю 97 876 грн. 92 коп., які позивач розраховував отримати від відповідача протягом року через систему придбання у групах «АвтоТак». Перед укладанням договору він ознайомився з його змістом, проте мало що зрозумів. Договір був укладений під впливом обману і з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, зокрема: він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно укладеного договору, умови договору є несправедливими відносно нього, так як всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на його шкоду. Такі дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на положення ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказує на те, що спірна угода була укладена відповідачем без дозволу (ліцензії), що відповідно до ст. 227 ЦПК України є підставою для визнання угоди недійсною.

Просив визнати недійсною Угоду № 303782 від 02 листопада 2009 р. з усіма додатками, укладеними між сторонами та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 79 489 грн. 92 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування наводить ті ж доводи, що і при подачі позову до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО», який будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, шляхом направлення факсу, свого представника до суду не направив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що умови Угоди не порушують прав позивача (споживача) та відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладання спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстоких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на отримання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору; 5)встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (у разі на виконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на подовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо позивач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових умов для споживача, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладанням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначити відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть, якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може мати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачем не є вичерпним.

Згідно частин 5,6,8 ст.18 цього Закону якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Нечіткі або двозначні положення договору із споживачем тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до частин 1,2,3,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших переваг; 4) потреби у послугах, зміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та прав інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та винагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх додаткового періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення та експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2009 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 303782 про надання послуг. Предмет даної угоди є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля JAC, вартістю 97 876 грн. 92 коп.

На виконання умов договору позивачем ОСОБА_2 сплачено вступні внески у розмірі 12 564 грн. 97 коп. та 3523 грн. 57 коп. і щомісячні внески на загальну суму 79 489 грн. 92 коп.

Даною угодою передбачена щомісячна сплата внесків за товар (автомобіль), який передається споживачу в рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов'язання: оплати продавцю вартості автомобіля та передачі його споживачу незалежно від сплати коштів іншими споживачами. Кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п.1.2 ст.1, п.4.1 ст.4 додатку № 2 до угоди).

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «АВТ ПРОСТО» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою.

Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами угоди. При цьому відповідно до п.8.2 ст.8 додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до Угоди між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 ст.8 додатку № 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару».

Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску».

Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль.

В Угоді чітко передбачено, що споживач сплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля.

Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Таким чином, за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди).

Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення угоди позивач отримав примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Відповідно до ст.10 Угоди підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з п.13.8 ст. 13 додатку № 2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач із заявою про розірвання угоди в семиденний термін до відповідача не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди.

Згідно із положеннями ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При розгляді справи позивач не заперечував, що він добровільно з власного волевиявлення уклав договір, отримав екземпляр договору, у встановлений семиденний строк після укладання договору його не розірвав, що він добровільно вніс перший вступний платіж та в подальшому тривалий час проводив щомісячні платежі.

Твердження в апеляційній скарзі, що відповідач ввів його в оману, оскільки не роз'яснив, що предметом угоди є не придбання автомобіля, а створення групи для придбання автомобіля, не обумовив строк протягом якого буде виконана угода та не зазначив підприємство, з яким укладено договір на постачання автомобіля, є безпідставними, оскільки описання послуг, які надаються ТОВ «Авто ПРОСТО», викладені детально і ясно в Угоді та додатках до неї, з чим позивач був ознайомлений.

Як вбачається зі змісту Угоди (ст. 8.2.1) організація передачі автомобіля учаснику залежить виключно від строку виконання учасником своїх зобов'язань, а ніяким чином не залежить від волі відповідача, що спростовує доводи апелянта щодо невизначеності строку дії Угоди.

Умови договору щодо строків виконання зобов'язань досягнуті сторонами за їх вільним волевиявленням і ніяких доказів, що у позивача не було вільного волевиявлення на укладання договору саме за таких умов суду не надано.

Не спростовують висновків суду й посилання в апеляційній скарзі на те, що сторонами не було визначено ціни автомобіля. Згідно ст. 1 Угоди сторони домовились, що предметом цієї угоди є надання послуг учаснику системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля, а не купівлю-продаж автомобіля. Вартість послуг зазначена в додатку № 1 до Угоди. Згідно ч.1, ч.2 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити зокрема, дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що умови такої Угоди є несправедливими, містять ознаку, зазначену в п. 16 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист права споживачів», не приймаються до уваги, оскільки є надуманими.

Пунктом 16 ч.3 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Зі змісту договору та додатків до нього вбачається, що умовами договору передбачені не тільки обов'язки учасника, але й і обов'язки ТОВ «АВТО ПРОСТО», а також відповідальність обох сторін за порушення умов договору. Зокрема, пунктами 14.1, 14.2 та 1.4 передбачені випадки відповідальності відповідача за порушення договірних зобов'язань.

Зміст договору та додатків до нього не свідчить про нерівність прав та обов'язків сторін, порушення принципу добросовісності, створення істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і як наслідок цього завдання шкоди споживачу.

Також не вбачається з умов оспорюваного договору обставин, які б свідчили про ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано жодних доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення позивача укладенні з відповідачем договору про надання послуг за умов передбачених цим договором і, що у відповідача при укладенні договору був умисел на введення позивача в оману, що відповідачем не була надана позивачу будь-яка інформація або надана викривлена інформація, що вплинула на свідомий вибір позивача та його вільного волевиявлення на укладання оспорюваного договору.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з умов оспорюванного договору не випливає, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» є нечесною підприємницькою практикою, такою, що вводить в оману, що умови договору є несправедливими в розумінні вимог ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсний.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

На момент укладення Угоди 02 листопада 2009 року вказаним законом не було передбачено обов'язку ліцензування такого виду діяльності, як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Законом України від 02 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»).

Після набрання чинності цими змінами 25 грудня 2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідну ліцензію на право здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Крім того, постановою Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, ухваленою за наслідками розгляду заяви ТОВ «АВТО ПРОСТО», рішення якого відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, встановлено, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» до введення законом ліцензування такої діяльності здійснювалась легітимно. Наведене спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач проводив нечесну підприємницьку діяльність.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст..303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: