Справа № 727/9079/13-ц
Провадження № 2/727/25/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі: головуючого судді Волошина С.О.

при секретарі Кушнірюк Ю.Г.

з участю: представника позивача

за первинним позовом та представника

відповідача за зустрічним позовом Бацей Т.М.

відповідача за первинним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первинним

позовом та представника позивача за

зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 звернулась до суду зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді первинний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження.

Позивач за первинним позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.03.2008 року ОСОБА_2 26.03.2008 року отримала кредит у розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно заяви на отримання кредиту від 26.03.2008 р. вбачається, що термін дії картки становить 3 р., тобто кредитна картка діяла до 31.03.2011 р.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов договору , картка діє в межах визначеного нею строку, тобто до 31 березня 2011 р.

Відповідно до п. 5.4 Умов і надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою строк погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаний на платіжній карті.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-127цс14.

Таким чином, станом на 31 березня 2011 р. (строк закінчення дії картки) ОСОБА_2 не сплатила банку тіло кредиту в розмірі 1602,51 дол. США, і саме з 31 березня 2011 р. у Позивача виникає право на стягнення суми заборгованості за тілом кредитом.

Що стосується нарахування відсотків та комісії, то в межах 3-річного строку позовної давності (позов направлено до Шевченківського райсуду згідно поштової квитанції 07.10.2013 ) згідно розрахунку заборгованості банком нараховано заборгованість за період з 07.10.2010 р. по - 07.10.2013р., тобто за три роки з дати подачі позову та донарахування відсотків і комісії за час розгляду справи в судах, тобто по теперішній час.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором № б/н від 30.04.2008 р, ОСОБА_2 має заборгованість , яка виникла за період з 07.10.2010 по 31.12.2014 р. у розмірі 4564,59 дол. США,яка складається з наступного: 1602,51 дол. США. заборгованість за кредитом; 2033,63 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 680,90 дол. США заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 31,70 дол. США. штраф (фіксована частина), 215,85 дол. США штраф (процентна складова).

Згідно п. 12 Постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.04.2008 року в розмірі 4564,59 дол. США та судові витратив розмірі 719,77 грн.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в своїй заяві посилалося на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляє, що 26.03.2008 року ОСОБА_2 отримала в банкоматі грошові кошти в іноземній валюті, що спростовується п. 4.2 розділу 2 «Правил пользования платежной картой» де визначено, що «операции осуществляемые на территории Украины держателями платежных карт производятся только в валюте Украины». Отже в Банкоматі Відповідач могла отримати тільки гривню, а не долари США, як заявляє представник ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, в матеріалах справи містяться квитанції про видачу кредиту на суму 943 долари США від 21.07.2008року (ас. 105,106):; а квитанції про сплату кредиту на суму 943 долари США від 21.08.2008 року (еквівалент сумі 4318,37 грн.) на суму 200 доларів США від 22.08.2008 року(924 грн.) на суму 130 доларів США від 15.04.2009 року (1033,50 грн.)

Тобто існувала переплата в сумі 330 доларів США (1273-943= 330).

Проте, в розрахунках банку такі суми не проведені, а розрахунок наданий суду як в гривнях (ас.42-43 ) так і в доларах США (ас.159-161).

Вважає, що розрахунок повинен бути в гривнях.

Незрозумілими є розрахунки, де банк процентну ставку в розмірі 19,2% річних, що визначена в анкеті, яку Позивач називає договором, змінено то на 20,04% річних, то на 19,2%, то знову на 20,4 % річних, то з 15.10.2008 року на 21,6 % та застосовує підвищену проценту ставку в розмірі 43,2 % річних. Чим це передбачено, невідомо!

Крім того, якщо надавались грошові кошти в гривнях, то банк повинен кожний платіж також переводити в гривню по курсу установленого НБУ, який діяв на момент сплати та нарахування платежу.

В іншому випадку, Банк вводить в оману Клієнта Банку.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, вважає, що банк в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» застосовує стосовно неї, як клієнта банку нечесну підприємницьку практику - оману, стосовно суми заборгованості.

Вважає, що в неї існує переплата в сумі 330 доларів США, причому в еквіваленті до гривні, оскільки видана сума також була в гривнях.

Маючи намір отримати кредитні кошти в національній валюті - гривні на споживчі потреби в 2008 році, аналізуючи пропозиції Банків України на ринку банківського кредитування, звернулась до ПАТ «Приватбанк», який на той час пропонував найменшу відсоткову ставку за такими кредитами.

При наданні кредиту, банк діє, як професійний учасник на ринку фінансових послуг. Вона звернулась до ПАТ «Приватбанк», як професійного учасника на ринку фінансових послуг в Україні. Співробітники Банку, як фахівці в області кредитних правовідносин, запропонували оформити кредит в іноземній валюті: доларах США, приховавши від неї той факт, що насправді це буде еквівалент національній валюті, оскільки вести бухгалтерській облік в іноземній валюті та надавати кредитні кошти в іноземній валюті на зазначених в договорі умовах Банк не має права, а відповідно до норм бухгалтерського обліку в Банках України надання кредитних коштів на умовах зазначених в запропонованому останніми для підписання кредитному договорі, навіть не є можливим! Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.04.1973 року№543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, немає здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача..У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого, і таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них ,що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту. За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 .04.2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди. Відносини ,між покупцем товару (послуг) та продавцем регулює в Україні Закон «Про захист прав споживачів».

Однак, на стадії ще переддоговірної роботи Банк застосовує нечесну підприємницьку практику, вводить її, як позичальника банківських послуг в оману стосовно умов договору процентної ставки, реальної відсоткової ставки, сукупної суми кредиту, валюти кредиту, порядку надання коштів та порядку погашення заборгованості, що забороняється Законом України «Про захист прав споживачів», деякими нормативними актами НБУ, зокрема Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007року, та пропонує їй укласти навіть не кредитний договір, а просту анкету, додатки до якої з умовами надання кредиту тарифами не були їй надані, не те що для підписання, а навіть й для ознайомлення. Анкета була нею підписана, але ліміт й строк дії картки,процента ставка зазначені були співробітниками банку після підписання нею анкети та отримання кредитної картки. Довідка про умови кредитування (ас.100) від 14.05.08 року була виписана після отримання картки, але вона ознайомилась з анкетою, додатками та довідкою про умови кредитування тільки вже в суді, що суперечить вимогам Постанови НБУ №168 .

Просив визнати дії ПАТ КБ «Приватбанку» такими ,що порушують права споживача банківських послуг. Зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок отриманих та сплачених грошових коштів за картковим рахунком ОСОБА_2, що був відкритий 26.03.2008 року в ПАТ КБ «Приватбанк» та повернути зайво сплачені грошові кошти.

В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом Бацей Т.М. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві та на додаткові пояснення щодо нарахування відсотків (Том № 2 а.с. 29-30), просила позов задовольнити.

Зустрічний позов не визнала і просили в його задоволенні відмовити за безпідставністю, посилаючись на письмові заперечення, які долучено до матеріалів справи (а.с. 50-52).

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні первинний позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову(Том № 2 а.с.36-38). Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позову підлягає задоволенню з наведених нижче підстав, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.03.2008 року ОСОБА_2 26.03.2008 року отримала кредит у розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою позичальника та умовами і правилами надання банківських послуг (том № 1 а.с. 7-11).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконала.

Відповідно до розрахунку складеного ПАТ КБ «ПриватБанк» за період часу з 07.10.2010 по 31.12.2014 р. ОСОБА_2 має заборгованість за договором у розмірі 4564,59 дол. США, та складається з наступного: 1602,51 дол. США. заборгованість за кредитом; 2033,63 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 680,90 дол. США заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 31,70 дол. США. штраф (фіксована частина), 215,85 дол. США штраф (процентна складова) (том № 2 а.с.4-7).

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності (том № 1 а.с. 110-11).

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2013 залишено без змін (том № 1 а.с. 174-177).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том № 1 а.с. 227-228).

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 03 грудня 2014 року, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив умови договору щодо строку його дії та терміну дії платіжної картки, не перевірив наявності підстав, з якими закон пов'язує початок перебігу строку позовної давності, та не з'ясував, чи дотримано позивачем строки позовної давності для звернення до суду з цим позовом (правова позиція Верховного суду України у постанові від 01 жовтня № 134цс14).

Згідно заяви на отримання кредиту від 26.03.2008 р. вбачається, що термін дії картки становить 3 р., тобто кредитна картка діяла до 31.03.2011 р.

Відповідно до п. 5.4 Умов і надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою строк погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаний на платіжній карті.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-127цс14.

Відповідно до ст. 360-7 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, «1. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

2. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом».

Враховуючи те, що строк дії картки закінчився 31 березня 2011 року, і саме з цього часу у позивача виникло право звернення до суду (позивач звернувся до суду 07.10.2013 року (том № 1а.с. 20), тобто в межах строку передбаченого ст. 257 ЦК України, тому клопотання відповідача за первісним позовом про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, є необґрунтованим.

При укладаннi кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цiєї статтi ЦК договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому.

ОСОБА_2 підписуючи заяву позичальника, приєдналась до умов та правил надання банківських послуг, які відповідно до вимог ст. 634 ч. 1 ЦК України, є стандартної форми, і їх підписання не є обов'язковим.

ОСОБА_2 власним підписом в заяві позичальника засвідчила свою згоду з формою укладення договору і з Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, ОСОБА_2 на виконання умов договору частково сплачувала кошти на погашення кредиту, такі дії свідчать про її згоду з укладеним договором.

Також слід зазначити, що ОСОБА_2 не зверталась до суду з позовом про визнання договору недійсним, а тому відповідно до вимог ст.ст. 204, 629 ЦК України, договір є діючим та обов'язком до виконання.

Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Якщо банк на протязі 7 днів не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 6.4 Умов та Правил надання банківських послуг визначено обов'язок клієнта у разі незгоди із зміною тарифів чи правил подати до Банку письмову заяву про розірвання цього кредитного договору і погасити заборгованість, що утворилася, в тому числі заборгованість, яка утворилася на протязі останніх 30 днів з моменту повернення карти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 здійснювала неодноразове погашення отриманого кредиту по зміненій відсотковій ставці в розмірі 21,6 % річних, та відповідно до вимог п. 6.4. Умов та Правил надання банківських послуг не звернулась до Банку з відповідною заявою, що свідчить про її згоду зі збільшеною відсотковою ставкою.

Твердження ОСОБА_2 про наявну переплату в розмірі 330 доларів США (згідно квитанцій том № 1 а.с. 105,106), які Банком не відображено в розрахунках спростовується матеріалами справи, а саме випискою по особовому рахунку (том № 1 а.с. 42)

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

Приймаючи до уваги, що позивач за зустрічним позовом не довела, що банк своїми діями допустив порушення її прав, як споживача, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до п. 12 Постанови пленуму Верховного суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях сторін, та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобов'язання, встановлені укладеним договором б/н від 26.03.2008 року добровільно не виконує і кредит не повертає, то з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 4 564,59 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 719,77 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов'язання вчинити певні дії, слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 192, 204, 253, 257, 261, 267, 526, 530, 533, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, постановою Верховного суду України № 134цс14 від 01 жовтня 2014 року, постановою пленуму Верховного суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 360-7 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номерНОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 квітня 2008 року в розмірі 4 564 (чотири тисячі п'ятсот шістдесят чотири) долари США 59 центів та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 719 (сімсот дев'ятнадцять) грн. 77 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов'язання вчинити певні дії, відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.О. Волошин