Справа №480/1771/14-ц 30.07.2015 30.07.2015 30.07.2015
Провадження № 22ц/784/1357/15 Головуючий суддя першої інстанції Стрєльніков Д.В.
Категорія 32 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Свіщуку О.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_2,

представника позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 -представника ОСОБА_2

на рішення

Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 і Страхової компанії «Брокбізнес» про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 28 лютого 2013 року в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області ОСОБА_4, керуючи автомобілем KIA RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснила наїзд на ОСОБА_5 (далі - автомобіль KIA RIO). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона померла

ОСОБА_5 доводилася їй, позивачці, матір'ю. Внаслідок загибелі матері їй завдана майнова шкода, у вигляді витрат на її поховання, здійснення поминальних заходів, у розмірі 11347,10 грн. та 12108 грн. витрат на встановлення надгробного пам'ятника.

Крім того, їй завдана моральна шкода яка спричинена моральними стражданнями з приводу смерті матері та погіршення стану здоров'я.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути 23455 грн. 10 коп. майнової шкоди та 200 000 грн. моральної.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року провадження у цивільний справі в частині позовних вимог до СК «Брокбізнес» закрито.

Рішенням того ж суду від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На думку апелянта, висновки суду про те, що відповідачка не повинна нести цивільно - правової відповідальності внаслідок відсутності вини в дорожньо - транспортній пригоді (далі - ДТП) необґрунтовані.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як виходить з доказів у справі, 28 лютого 2013 року відбулося ДТП. Біля 18.30 год. в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області водій автомобіля марки HONDA ACCORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 та водій автомобіля KIA RIO ОСОБА_4, рухались в темний час доби по сухій асфальтованій дорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, проїжджаючи вказаний населений пункт в попутному напрямку зі сторони м. Миколаєва в напрямку м. Одеси. При проїзді 99 км зазначеної автодороги на зустріч водіям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 слідував вантажний автомобіль. При проїзді водія ОСОБА_6 із вказаним вантажним автомобілем із-за задньої частини останнього вийшла пішохід ОСОБА_5

Водій ОСОБА_6 застосував екстрене гальмування та маневр вправо з метою уникнення зіткнення з ним, зачепивши один з пакетів, які несла ОСОБА_5 Остання не зупинилася та продовжила рух в тому ж напрямку.

ОСОБА_4, побачивши пішохода ОСОБА_5, також застосувала екстрене гальмування, однак через вкрай малу відстань відбувся наїзд її автомобіля на пішохода. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження та померла.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП відбулося за відсутності вини ОСОБА_4 та під впливом непереборної сили, що виключає покладення на відповідача обов'язку відшкодовувати як майнову так і моральну шкоду.

Однак з даними висновками суду погодитися неможна.

Так, по факту ДТП проводилося досудове розслідування. У висновках експертизи, проведеної під час розслідування зазначено, що причиною ДТП стало грубе порушення вимог пунктів 4.7, 4.10, 4.14 «а» та дорожньої розмітки 1.1 ПДД України ОСОБА_5, яка проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змінам.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області від 13 червня 2013 року, винесеної за наслідками досудового розслідування, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1. ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю у учасників ДТП складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.Слідчим, в діях відповідачки не встановлено порушень ПДД України, що перебувають у причинному зв'язку з ДТП, внаслідок якого загинув пішохід.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні достовірні та допустимі докази впливу на дії ОСОБА_4 під час її наїзду на пішохода непереборної сили.

Відсутність впливу непереборної сили під час ДТП на відповідачку також встановлено в судовому рішенні апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року, ухваленого за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року, за її позовом до ПАТ «Стархова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди. Зокрема, суд зазначив в рішенні, яке в даному випадку має преюдиціальне значення, про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що під час ДТП мала місце «непереборна сила», внаслідок чого заподіяно позивачці шкоду.

За такого, є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Внаслідок смерті ОСОБА_5, її дочці ОСОБА_2 завдана моральна шкода. Остання морально страждає через передчасну смерть матері. Вона на тривалий час втратила через вказані події душевний спокій, порушено її звичний образ життя.

Розмір шкоди складає 200 000 грн., що не спростовано в суді відповідачкою. Проте, в повному обсязі вона не може бути стягнута з відповідачки.

Відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи передбачене статтею 1168 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як виходить зі ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

В Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Доказами у справі доведено, що в діях ОСОБА_4 не було умислу на скоєння злочину, а виходячи з обставин ДТП, допущена ОСОБА_5 необережність ( порушення ПДД України) є грубою і сприяла виникненню шкоди.

За такого моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню позивачці з відповідачки повинна бути зменшеною.

На час ДТП ОСОБА_4 застрахувала цивільно-правову відповідальність свого транспортного засобу, уклавши 21 березня 2013 року з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить поліс № АЕ/2346808.

16 вересня 2013 року позивач звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, майнової шкоди, в чому їй було відмовлено. Позивачка зверталася з позовом про відшкодування майнової шкоди. Як згадано вище, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року їй відмовлено в задоволенні позову. Однак, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року, вказане рішення скасовано та ухвалено нове, про часткове задоволенні позову. Зі страховика на користь позивачки стягнута майнова шкода - витрати на лікування і поховання її матері.

Із заявою про відшкодування моральної школи позивачка не зверталася. Тоді як відповідно до п. 22.3 ст. 22 вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, тобто моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5 % ліміту, визначеного в п. 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно врахувати загальну суму моральної шкоди, ступень вини ОСОБА_5 та розмір шкоди, яка могла бути відшкодована страховиком.

З врахуванням вини ОСОБА_5 в ДТП та розміру завданої її смертю ОСОБА_2 моральної шкоди, а також можливості часткового стягнення моральної шкоди зі страхової компанії, на користь позивачки підлягає стягненню 25 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення у відповідності до п.п. 3.4 ч.1 ст 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення 25 000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні майнової шкоди слід відмовити, оскільки така підлягає стягненню зі страховика.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати в двох судових інстанціях, які не сплачені позивачкою. В дохід держави з ОСОБА_4 слід стягнути 365 грн. 40 коп. (судовий збір за вимоги про відшкодування моральної шкоди). З ОСОБА_2 слід стягнути таку ж суму судового збору за вимоги про відшкодування майнової шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Стягнути в дохід держави з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 365 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: