Ухвала

іменем україни

12 червня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2000 року він за кошти, виручені від продажу власної квартири, придбав спірну квартиру, право власності на 14/15 вказаної квартири оформив на свою неповнолітню доньку - ОСОБА_4, а 1/15 частину квартири оформив на себе. Зазначає, що оскільки на момент вчинення оспорюваного договору донька була неповнолітньою, перебувала на повному утриманні і забезпеченні батька, жодних платежів за квартиру не здійснювала, а тому являється власником 14/15 квартири лише формально. Позивач зазначає, що відповідач має намір продати свою частину квартири. Враховуючи зазначене позивач просив визнати договір купівлі-продажу від 01 березня 2000 року, посвідчений державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., зареєстрований в реєстрі за № 1-846, в частині визначення ОСОБА_4 покупцем 14/15 частини квартири недійсним, визнати дійсним покупцем за вказаним договором 14/15 частини квартири ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на 14/15 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляцій суд, враховуючи положення ст.ст. 48, 57, 24 ЦК Української РСР, вірно виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ