ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6028/15-ц
провадження № 2/753/3865/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарях: Косолап Л.П., Мінасян С.Г., з участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору позики удаваним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання удаваним договору позики, укладеного шляхом вчинення розписки від 31 січня 2011 р.

В обґрунтування позову вказав, що наприкінці 2010 р. він та інші особи об'єдналися з метою будівництва особистого житла поблизу м. Києва. На зібрані первинні внески було придбано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, Києво-Святошинський район, Київська обл., на якій у січні 2011 р. розпочалися будівельні роботи. Протягом січня 2011 р. всі співвласники з метою забезпечення зобов'язань один перед одним щодо подільного фінансування будівництва внесли завдатки готівкою, про що отримали від позивача розписки. 31 січня 2011 р. завдаток в розмірі 20000 доларів США вніс і відповідач, про що також отримав розписку. Оскільки всі взаємовідносини між майбутніми співвласниками будувалися на засадах добросусідства, позивач зазначав в розписках про позичення грошових коштів і зобов'язання їх повернути в разі, якщо будинок не буде побудований.

Таким чином грошові кошти передавалися відповідачем для будівництва його майбутньої квартири, а отже відповідач зберігав за собою право розпорядження вказаними коштами, оскільки вони перетворилися у майнові права відповідача на квартиру.

Оскільки ОСОБА_5 являвся виробником будівельних конструкцій, було вирішено, що частково оплата за його квартиру буде здійснена будівельними матеріалами, а решта - грошима. Проте поставлені відповідачем матеріали виявились низької якості, а тому співвласники та будівельна організація відмовились їх приймати і зажадали від нього оплати вартості квартири грошима в повному обсязі.

В серпні 2011 р. з метою звернення до реєстраційних органів співвласники запланувати підписання п'ятистороннього договору про спільну діяльність, але відповідач відмовився від його підписання та від подальшого фінансування будівництва, що фактично його зупинило.

Позивач вважає договір позики удаваним вказуючи, що внесена ОСОБА_5 сума була не позикою, а завдатком в забезпечення його обов'язку фінансувати будівництво будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали пославшись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав пославшись на його недоведеність, необґрунтованість та сплив позовної давності. Пояснив, що оскільки до початку будівництва письмовий договір про спільну діяльність не укладався, відповідач не міг бути учасником такого договору і ніяких зобов'язань за неіснуючим договором у нього не було і не могло бути. Укладений 7 вересня 2011 р. договір про спільну діяльність не є належним доказом обставин, на які посилається позивач, оскільки його було укладено в той час, коли будинок був фактично побудований, у ньому не визначено внесок кожного учасника і не зазначено про завдаток, а ОСОБА_5 не є його стороною. Зміст розписки є безспірним доказом укладення між сторонами договору позики. Заперечення щодо спливу позовної давності обґрунтував тим, що позивач міг довідатися про так зване порушення умов договору відповідачем у серпні 2011 р.? коли він відмовився підписувати договір про спільну діяльність, а отже позов міг бути пред'явлений не пізніше вересня 2014 р.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

31 січня 2011 р. позивач ОСОБА_2 отримав від відповідача ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що сторонами не оспорюється.

На підтвердження вказаної обставини ОСОБА_2 надав ОСОБА_5 власноручно написану розписку про те, що він позичив у останнього грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які зобов'язується їх повернути в серпні 2011 р. (а.с. 54).

За приписом ст. 1046 ЦК України позикові відносини зумовлені характером обов'язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ст. 1048 ЦК України передбачає, що договір позики може бути оплатним чи безоплатним.

Розписка ОСОБА_2 констатує факт одержання грошових коштів, передбачає їх повернення у визначений строк та вказує на безоплатний характер позикових зобов'язань, про що свідчить застереження наступного змісту: «Дана позика є безпроцентною».

Таким чином розписка ОСОБА_2 є доказом укладення між ним та ОСОБА_5 договору позики.

Позивач ОСОБА_2 вважає оформлений розпискою договір позики удаваним посилаючись на те, що насправді між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про спільну діяльність, на забезпечення виконання якого відповідач надав завдаток в розмірі 20000 доларів США.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 суд виходить з положень статті 235 ЦК України, за приписом якої удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що під договором позики сторони приховали договір про спільну діяльність, у забезпечення якого було внесено завдаток, суду не надано.

Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові (ч. 1 ст. 1130 ЦК України).

Ст. 1131 цього Кодексу визначає істотні умови договору про спільну діяльність та обов'язковість для такого договору письмової форми.

Відповідно до положень ст.ст. 546, 570 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання являється завдаток, тобто грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Для усіх правочинів щодо забезпечення виконання зобов'язання законодавець встановив обов'язковість письмової форми (ст. 547 ЦК України).

Надана позивачем відповідачу розписка не містить жодних вказівок ні на договір про спільну діяльність, ні на правочин щодо забезпечення вказаного зобов'язання.

У розписці дійсно є посилання на цільовий характер використання одержаних грошових коштів - будівництво блокованого будинку в АДРЕСА_1, проте немає жодних вказівок на причетність до вказаного будинку відповідача ОСОБА_5

Суд відкидає як неналежні докази договір купівлі-продажу земельної ділянки від 8 грудня 2010 р., довіреність, проект будівництва будинку, розписки, надані ОСОБА_6, та договір про спільну діяльність від 7 вересня 2011 р. (а.с. 9-11, 12, 13-14, 15, 16, 17, 18-22), оскільки ОСОБА_5 не є ні стороною вказаних договорів, ні замовником проекту будівництва.

Не є належними доказами удаваності правочину і технічний паспорт на будинок та декларація про готовність об'єкта до експлуатації (а.с. 23-26, 27-29).

Допитані на прохання позивача свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт участі ОСОБА_5 в фінансуванні будівництва багатоквартирного будинку, однак з їх показань не вбачається, що зазначена в розписці сума є саме тими коштами, які відповідач вніс з цією метою. Окрім того з врахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України у даній справі суд не може ґрунтувати своє рішення на свідченнях свідків.

Інших, належних і допустимих доказів, на підтвердження позовних вимог суду не надано.

Враховуючи встановлені обставини, підстав для визнання договору позики удаваним суд не вбачає і відмовляє у позові за недоведеністю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору позики удаваним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: