Справа № 755/1252/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Лесик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача борг у розмірі 14 700 грн. та судові витрати.

Вимоги мотивує тим, що 02 серпня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 14 700 грн. зі строком повернення до 15 грудня 2014 року. Кошти були надані відповідачу для особистих потреб.

Станом на 21.12.2014 року сума позики по розписці у розмірі 14 700 грн. відповідачем не повернута.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_3 підтримали позов та викладені у заяві обставини.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, при цьому пояснила, що розписку вона писала на прохання позивача, однак гроші при цьому не позичала, розписку видала тому, що мала заборгованість по оплаті за оренду квартири ОСОБА_1 у якій проживала до жовтня 2014 року.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 14 700 грн. за укладеним з останньою договором позики від 02 серпня 2004 р., відповідно до якого сума позики складає 14 700 грн., строк її повернення до 15 грудня 2014 р. (а.с. 5).

При цьому, як пояснив сам позивач, гроші зазначені у договорі позики в сумі 14 700 грн. ним відповідачу не передавилися, розписка написана ОСОБА_2 на підтвердження наявних у неї боргових зобов"язань за укладеним договором оренди за яким відповідач кошти не сплачує.

Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено вище, в судовому засіданні безспірно встановлено, що кошти за договором позики від 02.08.2014 р. на суму 14 700 грн., що є предметом спору, позивачем відповідачу не передавалися.

Отже, вказаний договір позики є безгрошовим.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи наведене, підстави стягувати з відповідача кошти в сумі 14 700 грн. за договором позики від 02.08.2014 року відсутні, так як гроші за вказаним правочином відповідач не отримувала, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 16, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-64, 74, 79, 80, 81, 84, 88, 208, 209, 210, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя