Справа №463/6320/14-ц
Провадження №2/463/416/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Масюка М.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Дім» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів укладеними, стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач ЛКП «Дім» звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогою про визнання укладеними між ЛКП «Дім» та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій та договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а також про стягнення з останніх заборгованості за фактично надані послуги із централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 сумі 2996,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1. Балансоутримувачем цього будинку та виконавцем житлово-комунальних послуг є позивач. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі відмовляються укласти з ним договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, а також договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим не виконують обов'язку з оплати вартості цих послуг, які фактично отримують. Станом на жовтень 2014р, розмір такої заборгованості становить 2996,88 грн., які просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку, визнавши укладеними договори про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення.

В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 10.02.2015р. Масюк М.В. позовні вимоги підтримав. Крім вищенаведеного, додатково пояснив, що проекти відповідних договорів, які ЛКП «Дім» просить визнати укладеними, відповідачам надсилались, ними отримувались, проте в позивача факт такого надсилання не зафіксований. Щодо заяви сторони відповідачів про пред'явлення вимоги після спливу загального трьохрічного строку позовної давності пояснив, що такий строк неодноразово переривався у зв'язку з частковим погашенням боргу, і відповідно, не є пропущеним. Одночасно, представити розрахунок заборгованості до липня 2010р. не може через відсутність у ЛКП «Дім» відповідних даних за такий період. Вважає позов доведеним, таким що пред'явлений в межах трьохрічного строку позовної давності, і відповідно, його просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, а також представник всіх відповідачів, згідно договору про надання правової допомоги від 09.02.2015р. - адвокат ОСОБА_3 проти обґрунтованості позову заперечили. Щодо вимоги про визнання договорів укладеними пояснили, що проекти таких договорів на адресу відповідачів не направлялись, і відповідно, останні не ознайомлені з його умовами, що виключає можливість задоволення цих вимог. Щодо вимоги про стягнення заборгованості, вважають, що така пред'явлена поза межами загального трьохрічного строку позовної давності, що також виключає можливість її задоволення. Крім того вказали, що в підтвердження цієї вимоги позивач долучив договір від 26.12.2003р, строк дії якого встановлювався терміном 1 рік, і доказів того, що даний договір між позивачем та ЛМКП «Львівтеплоенерго» продовжувався, до матеріалів справи не долучено. Таким чином, позов в цілому вважають безпідставним і просять відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є співвласниками, зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено довідку ЛКП «Дім» від 13.11.2014р. про склад сім'ї та прописку (а.с.7). Житлово-комунальні послуги для цього будинку, в тому числі щодо централізованого опалення, надає позивач, що підтверджується договором № 3834/Л про постачання теплової енергії в гарячій воді від 26.12.2003р. (а.с.10-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, вимогами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529).

На основі аналізу цих правових норм, під час розгляду цивільної справи № 6-110цс12 від 10.10.2012р., ВСУ сформулював правову позицію, згідно з якою вказав, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За логікою ВСУ, яка випливає з цієї правової позиції, визнання укладеним договору про надання житлово-комунальних послуг можливо виключно у випадку, коли такий договір відповідає умовам типового договору.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що у ЛКП «Дім» відсутні докази направлення відповідачам проектів договорів про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що виключає можливість надати оцінку цим договорам про їх відповідність умовам типового договору, і відповідно, виключає можливість задоволення цих вимог. Більше того, проекти цих договорів сторона позивача не долучила і під час розгляду справи, незважаючи на обов'язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, про який роз'яснювалось сторонам перед початком розгляду справи по суті.

За таких обставин справи, не маючи можливості встановити відповідність запропонованих договорів умовам типового договору, суд констатує безпідставність вимоги про визнання договорів укладеними, і тому, в задоволенні цих позовних вимог відмовляє.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за фактично надані послуги із централізованого опалення в розмірі 2996,88 грн., суд в її задоволенні також відмовляє.

Перш за все, заборгованість у вказаному розмірі існувала лише на момент пред'явлення позову згідно з розрахунком від 24.11.2014р., який пред'явлено в додатку до позовної заяви (а.с.8), проте, згідно розрахунку, який сторона позивача пред'явила під час розгляду справи (а.с.36-37), станом на 27.02.2015р., у зв'язку з частковим погашенням, її розмір зменшився до 2615,72 грн.

Така обставина враховується судом під час ухвалення даного рішення, проте підстави для відмови в задоволенні цієї вимоги є наступними.

Як вірно вказує сторона відповідача, загальний строк позовної давності, виходячи з вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки, а обчислюється він з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК України).

При цьому, як випливає з вимог ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності не є сталим періодом, і він може перериватись у зв'язку з вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для того, щоб позовну вимогу про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, заявлену поза межами строку позовної давності можна було залишити без задоволення, необхідно щоб трьохрічний строк не переривався, так як після переривання він буде обчислюватись заново, і в позивача буде право протягом наступних трьох років пред'явити відповідну вимогу до боржника. В даному випадку, виходячи з правової природи відносин, які установились між сторонами, вчинення дій, що свідчать про визнання свого боргу, є здійснення відповідачем часткової оплати боргу за житлово-комунальні послуги, і відповідно, не здійснення такої оплати є початком перебігу строку позовної давності.

Як вбачається з витребуваного судом розрахунку заборгованості від 27.02.2015р. (а.с.36-37), який згідно пояснень представника позивача є найбільш детальним, що має у своєму володінні ЛКП «Дім», у період з 01.07.2010р. відповідачі здійснювали не лише оплату фактично отриманих послуг за відповідний календарний місяць, але й оплачували більшу суму коштів, які йшли на погашення існуючої заборгованості, тобто, виходячи з вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України, вчиняли дії, які є підставою для переривання строку позовної давності. Перша оплата боргу, мала місце у вересні 2010р., коли згідно розрахунку було оплачено послуги в загальному розмірі 1500 грн. і оскільки після цього строк позовної давності неодноразово переривався за аналогічних обставин, не є пропущеним строк позовної давності починаючи за трьохрічний період, які передують першому перериванню, тобто в межах строку позовної давності пред'явлено вимогу про стягнення заборгованості починаючи з вересня 2007р.

Разом з тим, представник позивача не представив суду доказів, що розмір заборгованості, який становить ціну позову, виник після вересня 2007р. В судовому засіданні останній повідомив, що розрахунок, в якому існують дані про початок виникнення заборгованості, ЛКП «Дім» представити не може, і відповідно, суд не може вважати доведеною ту обставину, що заборгованість виникла у межах загального строку позовної давності, який з наведених вище підстав, слід обчислювати з вересня 2007р.

За таких обставин справи, суд вважає недоведеною вимогу про стягнення заборгованості в частині її пред'явлення в межах загального трьохрічного строку позовної давності і відповідно, її також залишає без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 15, 16, 206, 208, 257, 261, 264, 267, 626, 627, 628, 630, 638, 642, 643 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в:

В позові Львівського комунального підприємства «Дім» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів укладеними, стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2011 року по 31.10.2014 року в розмірі 2996,88 грн.- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.