Справа № 357/4772/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02 червня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 03.09.2002 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, у цій квартирі зареєстрований також відповідач, який бульше року за даною адресою не проживає, місце його перебування невідоме, реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює перешкоди для позивача у користуванні її власністю, вона змушена оплачувати комунальні послуги за відповідача. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації його місця проживання та шляхом оголошення про виклик до суду в газеті «Час Київщини» за 15.05.2015 року, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2002 року, який було укладено між ОСОБА_3 /продавець/ та ОСОБА_1 /покупець/, позивач набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, що стверджується копією цього договору, який посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Моцною Д.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1-2657, та копією технічного паспорта МБТІ на вказану квартиру.

На договорі купівлі-продажу квартири є реєстраційний напис Білоцерківського МБТІ про те, що право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, записаний у реєстрову книгу № 103 за реєстровим № 12253 від 04.09.2002 року.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, позивач набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні також встановлено, що в цій квартирі зареєстровані позивач з 17.09.2002 року та відповідач з 21.02.2003 року, що слідує з копії паспорта позивача та довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області.

З пояснень представника позивача встановлено, що відповідач за вказаною вище адресою не проживає більше 2-х років, участі в утриманні квартири не приймає.

Ці обставини підтвердили в суді свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6-сусіди позивачки, покази яких приймаються судом до уваги, оскільки не суперечать іншим доказам по справі, є послідовними.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 - син позивачки, набув права на користування даною квартирою, як член сім'ї власника житла.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом і вказано вище, відповідач більше року у даній квартирі не проживає без поважних причин, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення.

Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.16, 317, 319, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_1 Київської області.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко