АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9603/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/419 /К/15 Ваврушак Н.М.
Категорія № 39 (І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Трофименко О.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2- ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько ОСОБА_6 За життя ним 14.05.2013 року було складено заповіт, за яким він призначив спадкоємцем усього свого майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якої призначено відповідача ОСОБА_4

Заповіт було складено під час перебування на стаціонарному лікуванні у Криворізькій міській лікарні №5. Посилається на те, що ОСОБА_6 за життя тривалий час зловживав спиртними напоями, тому за станом здоров'я та неадекватної поведінки знаходився на обліку у Криворізькому обласному комунальному закладі "Психоневрологічний диспансер" в період з 22 квітня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_5. Спадкодавець ОСОБА_6, перебуваючи на стаціонарному лікуванні та на обліку у Криворізькому обласному комунальному закладі "Психоневрологічний диспансер", при укладенні заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, та заповів своє майно сторонній людині, з якою він не перебував у сімейних стосунках.

Позивач просила суд визнати недійсним заповіт, який склав 14 травня 2013 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що при проведенні судової експертизи, експертами не було враховано пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10., тому висновки експертизи не можна вважати правильними та законними. Судом першої інстанції безпідставно відмовлено в призначенні повторної посмертної експертизи, тому рішення суду є необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії заповіту від 14.05.2013 року ОСОБА_6 на випадок смерті зробив розпорядження, що спадкоємцем усього майна, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось, із з чого б не складалось, визначено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 06 липня 2013 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.32).

Згідно довідки Житлово-експлуатаційної організації за № 1101 від 11 липня 2013 року убачається, що ОСОБА_6 був прописаний та проживав по АДРЕСА_1 з 2005 року. На момент смерті разом із ним зареєстрована ОСОБА_7 ( а.с.33).

Висновком комісії амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 251 від 06.10.2014 року встановлено, що ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент складання заповіту 14 травня 2013 року розумів значення своїх дій та міг ними керувати. (а.с. 102-109).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний заповіт складений у відповідність із вимогами законодавства, а доказів, що спадкодавець на момент його укладання не розумів значення своїх дій ні позивачем ні її представником суду не надано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_2 просить суд визнати заповіт складений ОСОБА_6 недійсним на підставі ч.1 ст.225 ЦК України, у зв'язку із тим, що останній не розумів значення своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті, за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Проведена у справі посмертна експертиза, висновок якої міститься у матеріалах справи ( а.с.102-109) зроблено висновок, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 на час складання заповіту 14 травня 2013 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Посилання в апеляційній скарзі представника позивача, про невідповідність висновків експертизи законодавству у зв'язку із не взяттям до уваги комісією пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10., колегія суддів до уваги не приймає. Як убачається з Акту, комісією досліджувались обставини справи, письмові докази - оригінали медичних карток хворого, пояснення сторін та свідків, які були присутні при складанні заповіту, усі обставини, що стосуються стану здоров'я померлого ОСОБА_6

Колегією суддів відтворено технічний запис судового засідання від 17 березня 2014 року, в якому свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10. надавали свої пояснення суду. Свідок ОСОБА_10. будь- яких відомостей стосовно стану здоров'я ОСОБА_6 на час складання заповіту 14 травня 2013 року не давав, пояснив, що бачив померлого лише в червні 2011 року. Свідок ОСОБА_9 пояснював суду, що разом із дружиною, позивачем у справі ОСОБА_2, відвідував ОСОБА_6 у лікарні, він був у здравому розумі, адекватним, читав книжки, розмовляв по телефону, завжди чикав їх, розмовляв, навидь у день смерті пожав йому долоню.

У зв'язку із цим, колегія суддів приходить до висновку, що пояснення свідків зі сторони позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10. узгоджуються і підтверджують висновки Акту комісійної судово - психіатричної експертизи № 251 від 06 жовтня 2014 рок, тому підстави для призначення повторної судової психіатричної експертизи відсутні.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ані позивачем , ані її представником не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 на час складання заповіту 14 травня 2013 року не розумів значення своїх дій, та не міг ними руководити.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: