Справа № 347/1971/14-ц
Провадження № 22-ц/779/378/2015
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предметі іпотеки,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Косівського районного суду від 27 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 18.07.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», яке змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 49000 доларів США на строк до 17.07.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 18.07.2007 року уклала договір іпотеки, надавши банку в іпотеку магазин загальною площею 53,2 кв.м., склади загальною площею 158,4 кв.м., земельну ділянку площею 920 кв.м., 0,0384 га, які знаходяться по АДРЕСА_1, Косівського району. 08.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі й за вказаним ПАТ «Дельта Банк». У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань станом на 17.07.2014 року утворилась заборгованість, яка становить 69049,11доларів США, що згідно курсу НБУ складає 809235,48 грн., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі банку нерухомого майна у власність.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 27.11.2014 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 18.07.2007 року у розмірі 69049,11 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 809235,48 грн. перед ПАТ «Дельта Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно:магазин загальною площею 53,2 кв.м., склади загальною площею 158,4 кв.м., земельну ділянку загальною площею 920 кв.м., 0,0384 га., які знаходяться по АДРЕСА_1, Косівського району, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане майно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 2474,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, вважаючи його незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вважає, що суд неправомірно відмовив їй у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, оскільки поважність причин її нез'явлення на кожне засідання підтверджена документально.

Вказує, що заявлений до неї ПАТ «Дельта Банк» позов є таким, що суперечить ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким регулюються дані правовідносини.

Зазначає, що внаслідок хвороби та важкого матеріального становища не могла вчасно виконувати свої зобов'язання по сплаті кредитних зобов'язань.

За наведених доводів просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта та її представника, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення повністю відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач (позичальник та іпотекодавець) порушив зобов'язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Вимогу кредитора щодо погашення заборгованості впродовж 30 днів позичальник не виконав. Відтак в силу дії ст.ст.33,39,40 Закону України «Про іпотеку» банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» (тоді АКІБ «Укрсиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 49000 доларів США, строком до 17.07.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_2 18.07.2007 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого надано в іпотеку належне позичальнику нерухоме майно вартість якого сторони оцінили в 247450 грн. , а саме: магазин загальною площею 53,2 кв.м., склади загальною площею 158,4 кв.м., земельну ділянку загальною площею 920 кв.м., 0,0384 га., які знаходяться по АДРЕСА_1, Косівського району.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі й за вказаним, ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань станом на 17.07.2014 року виникла заборгованість в розмірі 69049,11 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 809235,48 грн., з яких тіло кредиту 41990,28 доларів США та відсотки - 27058,83 доларів США.

Позивач обрав способом судового захисту вимогу про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - передачу йому у власність нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 2.1.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Колегія враховує те, що спору щодо суми розміру кредитної заборгованості немає, вона позивачем визначена відповідно до закону та умов договору, а тому вимога ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на нерухоме майно підлягала задоволенню.

Суд першої інстанції вірно врахувавши положення ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», роз'яснення в п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та відповідне застереження в іпотечному договорі вирішив застосувати передачу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення його вимог.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки його норми стосуються тільки житлових приміщень, яким не є зазначений предмет іпотеки. Крім цього даний закон має тимчасовий характер і на час його дії апелянт вправі звернутися з заявою про відстрочку виконання рішення щодо житлового приміщення, в разі подачі нею доказів що приміщення є житловим і єдиним її житлом.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Косівського районного суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк