Категорія 27Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з участю секретаря Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

встановила:

18 червня 2014 року ПАТ АБ «Укргазбан» звернулося до суду з цим позовом вказуючи, що 18 січня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 10-Ф/08, за яким ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 17839,00 дол. США на строк до 16 січня 2015 року зі сплатою 11,9 % річних. ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі не виконував, у зв'язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 жовтня 2010 року з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитом станом на 1 вересня 2010 року в розмірі 12999,26 дол. США та 836 грн. 17 грудня 2013 року кредит було погашено. За фактичний час користування кредитом банком були нараховані проценти на суму залишку кредиту в розмірі 2128,16 дол. США та 5883,26 дол. США пені за прострочення сплати тіла кредиту з 8 квітня 2011 року по 16 грудня 2013 року і 1571,61 дол. США за прострочення сплати процентів з 8 квітня 2011 року по 7 квітня 2014 року.

Оскільки добровільно сплатити зазначені проценти та пеню ОСОБА_2 відмовився, просило стягнути їх у примусовому порядку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбан» 3007,91 дол. США боргу за кредитом та 463,51 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбан», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просило скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 18 січня 2008 року ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 10-Ф/08, за яким останній отримав кредит в розмірі 17839,00 дол. США на строк до 16 січня 2015 року зі сплатою 11,9 % річних (а. с. 5 - 8). ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором у повному обсязі не виконував, у зв'язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 жовтня 2010 року з нього на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» стягнуто заборгованість за кредитом станом на 1 вересня 2010 року в розмірі 12999,26 дол. США та 836 грн. (а. с. 13 - 14). 17 грудня 2013 року ОСОБА_2 погасив визначену цим рішенням заборгованість, але за фактичний час користування кредитом банк нарахував проценти на суму залишку в розмірі 2128,16 дол. США та 5883,26 дол. США пені за прострочення сплати тіла кредиту з 8 квітня 2011 року по 16 грудня 2013 року і 1571,61 дол. США за прострочення сплати процентів з 8 квітня 2011 року по 7 квітня 2014 року. (а. с. 3 - 4).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк.

Кредитним договором встановлено як строк його дії - до 16 січня 2015 року (п. 1.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, один раз на місяць з 1 по 10 число починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту (п. п. 3.3.4.).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як видно з позовної заяви, банк вимагає стягнення процентів, нарахування яких здійснювалось із 2 вересня 2010 року, а з позовом він звернувся лише 18 червня 2014 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення строків (термінів) повернення кредиту та процентів за користування ним (п. 5.3.).

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України 6 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13).

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 1 по 10 число кожного місяця, а процентів - кожного місяця не пізніше 10 числа, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосування до вимоги про стягнення процентів за користування кредитом строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем у справі, і відмовив у стягненні 120,25 дол. США процентів, нарахованих до 31 травня 2011 року.

Колегія суддів також відхиляє доводи ПАТ АТ «Украгазбанк» щодо безпідставності зменшення судом розміру пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування ним з огляду на таке.

Згідно з п. 5.3. договору позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення строків сплати кредиту та/або процентів за користування ним від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Ч. 1 ст. 259 ЦК України встановлено право сторін збільшити встановлену законом позовну давність, уклавши письмовий договір.

Відповідно до п. 5.8. договору сторони визначили строк позовної давності за цим договором, в тому числі пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, у три роки.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргу за основним зобов'язанням, а також урахувавши такі обставин, як відсутність у відповідача постійної роботи, те, що його дружина є інвалідом третьої групи, у зв'язку з чим не працює, а дочка - студенткою Тульчинського технікуму ветеринарної медицини, а відтак також потребує матеріальної допомоги, суд прийшов до правильного висновку про можливість зменшення розміру пені як нарахованої за прострочення сплати тіла кредиту, так і процентів за користування ним, при цьому визначений судом її розмір - 500 дол. США за прострочення сплати кредиту та 500 дол. США за прострочення сплати процентів відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності і забезпечує баланс інтересів сторін, а також узгоджується із висновком Конституційного Суду України, висловленим у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, за яким вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Оригіналу відповідає: О.С. Панасюк