Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представника позивача - Акуленко Л.В., представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2015 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТехНова" до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

26 листопада 2014 року до суду звернулось ТОВ «ТехНова» про стягнення з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 1041,45 грн за період з 01.10.2008 по 01.09.2011. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачам надаються послуги з опалення житлової площі та підігріву води, але плату за отримані послуги відповідачі вносили не в повному розмірі. У жовтні 2011 р. ТОВ зверталось до Деснянського районного суду м.Чернігова із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання з відповідачів. Такий наказ був виданий 07.10.2011, проте в подальшому ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 грудня 2011 року судовий наказ від 07 жовтня 2011 року скасований.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на користь ТОВ «ТехНова» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 1041 грн. 45 коп. та судові витрати в розмірі по 60 грн. 90 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, постановлення його з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, навіть якщо врахувати, що строк звернення до суду з позовом і не пропущений, розрахунок заборгованості є невірним.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні послалась на безпідставність апеляційної скарги і просила відмовити в її задоволенні, надавши письмові заперечення.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи в їх відсутності (а.с.94-97).

Вислухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстровані та проживають також відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.9).

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивача заборгованість по комунальним послугам, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надавались послуги з опалення житлової площі та підігріву води, але відповідачі плату за отримані послуги вносили не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яку слід стягнути.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності було перервано у зв'язку зі звернення позивача із заявою про видачу судового наказу.

Проте, з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та відхилення клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки він суперечить вимогам ч.2 ст. 264 ЦК України.

Відповідно до зазначеної норми права, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Доводи апелянта, що подача позову та подача заяви про видачу судового наказу не є тотожними поняттями є безґрунтовними і спростовуються правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України 21.01.2015 у справі №6-214цс14.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2011 року скасований судовий наказ цього суду від 07.10.2011, що був виданий за заявою ТОВ «ТехНова» про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 1553,86 грн. за період з 01.02.2007 року по 01.07.2011 року. Заява ТОВ «ТехНова» про видачу судового наказу була подана до суду 29.09.2011.

Подачею такою заяви ТОВ «ТехНова» відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України перервав строк позовної давності за вищевказаними вимогами. Згідно з приписами ч.3 ст.264 ЦК України, строк позовної давності почався з 29.09.2011 заново і закінчився 29.09.2014.

Позовна заява про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.10.2008 року по 01.09.2011 року в сумі 1041 грн. 45 коп. подана позивачем тільки 26.11.2014, тобто за межами строку позовної давності.

Посилання ТОВ «ТехНова», що вони рахували строк позовної давності з часу скасування наказу, не можуть бути взяті до уваги, так як такі твердження, ґрунтуються на хибному розумінні й тлумаченні правових норм, що регламентують спірні правовідносини.

Таким чином, враховуючи пропуск ТОВ «ТехНова» строку позовної давності, позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі положень ст.88 ЦПК України з позивача ТОВ «ТехНова» на користь апелянта ОСОБА_6 слід стягнути судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 257, 264, 267 ч.4 ЦК України, ст.88, 303, 307, 309 ч.1 п.4, ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "ТехНова" - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТехНова" на користь ОСОБА_6 судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: