АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в інтересах якого діє СмикДарина Павлівна,

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 19232,07 доларів США та 3178911 грн. 57 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість по кредиту та процентам - 19232,07 доларів США (що становить за курсом НБУ 457171 грн. 31 коп.); суму заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 29289 грн. 74 коп.; суму інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 5023 грн. 97 коп.; пеню - в сумі 1000 грн.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, позивач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, порушив норми матеріального та процесуального права, невірно застосував норми законодавства та не надав належної оцінки обставинам справи.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні стягнення 3% річних, хоча нарахування та стягнення з боржника 3% за весь період прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ґрунтується на приписах законодавства.

Посилаючись на те, що суд не вірно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про зменшення розміру пені, просив заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник Банку - Смик Д.П. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених в ній.

Відповідач, неодноразово належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про зміну місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження суд не повідомляла, причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31.07.2008 між ВАТ «Родовід Банк», яке відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.06.2009 року було перейменовано на ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01428.08.2.

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк відкрив ОСОБА_2 відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25714,29 доларів США та відповідно до п. 1.2. зобов'язався надати позичальнику кошти на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів.

Відповідно п. 3.1.1 Кредитного Договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 306,00 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунок.

Відповідно до п. 3.1.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит не пізніше 31 липня 2015 року.

Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 7,70 % процентів річних.

З матеріалів справи вбачається, що Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором та надав кредитні кошти в розмірі 25714,29 доларів США.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач належним чином не виконувала зобов'язання у зв'язку з чим станом на 15.01.2015 у неї виникла заборгованість у розмірі 19232,07 доларів США з яких: 1846,29 доларів США - сума поточної заборгованості за кредитом у розмірі; суми простроченої заборгованості за кредитом, 13185,44 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом, 47,56 доларів США - сума поточної заборгованості за процентами по кредиту, сумі 4152,78 доларів США - суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту.

Крім цього, позивачем нарахована пеня у розмірі 3128525,61 грн. з яких: 182801,27 доларів США сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам, що еквівалентно 2883890,21 грн. та 244635,40 грн. сума пені за несвоєчасне погашення за платою за обслуговування кредиту.

Суд встановивши, що Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором та надав кредитні кошти в розмірі передбаченому договором, та те, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами здійснювалися з порушенням умов договору, дійшов висновку про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 19232,07 доларів США.

Рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором відповідачем не оскаржувалося, а отже законність та обґрунтованість рішення в цій частині, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегією суддів не перевірялася.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині не відповідає положенням ст. 213, 214 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення пені колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Пунктом 3.6 Кредитного договору, визначено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, сплачувати банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 1.6% від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за несвоєчасне погашення за плату за обслуговування кредиту у розмірі 3128525,61 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Враховуючи, що на підтвердження розміру заборгованості пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості позивачем надано розрахунок підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою ПАТ «Родовід Банк», а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаного розміру, колегія суддів вважає доведеним розмір заборгованості пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів з лютого 2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогою про дострокове повернення кредиту Банк звернувся у січні 2015 року.

Таке затягування звернення до суду з позовом, надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення пені в розмірі 3128525,61 грн., в той час, коли відповідачем не сплачено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15031,72 доларів США.

Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Оскільки матеріали справи не місять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом, та враховуючи положення ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 50 відсотків від 15031,72 доларів США, що є загальною сумою несплаченого тіла кредиту, (яка складається з 1846,29 доларів США суми поточної заборгованості + 13185,44 доларів США сума простроченої заборгованості), а саме до 7575,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 161206,36 грн.

Саме такий розмір пені колегія суддів вважає таким, що відповідає загальними засадам цивільного судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення 3% річних, оскільки відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена умовами Кредитного договору, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення 3% річних, передбачених ще і законом, а саме ст. 625 ЦК України.

Застосування відповідальності за законом та за умовами договору може призвести до подвійної відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 5026,97 грн.

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту.

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25714,29 доларів США.

З розрахунку заборгованості вбачається, що місячна плата за обслуговування кредиту визначена у іноземній валюті та становить 77,14 доларів США.

Як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом умов договору щодо місячної плати за обслуговування кредиту, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10).

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду в частині стягнення інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та стягнення пені не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. 218, 303, 307-309, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в інтересах якого діє Смик Дарина Павлівна, - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року в частині стягнення інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та стягнення пені скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» () пеню у розмірі 161206 (сто шістдесят одна тисяча двісті шість) грн. 36 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення суму інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/1275/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6979/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.