Справа № 369/9229/13 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/141/15 Доповідач у 2 інстанції Я.С. Мельник
Категорія 18 05.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору на виготовлення виробів, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просила розірвати договір на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, укладений між нею та ОСОБА_3, стягнути сплачені кошти та моральну шкоду.

Позов обґрунтовувала тим, що 24 серпня 2012 року між нею та відповідачем був укладений договір на виготовлення виробів, згідно умов якого відповідач зобов'язувався виготовити вироби, а позивачка оплатити цю роботу після її виконання, вартість якої складає 20 000 грн.

Розрахунки згідно вказаного договору здійснювалися шляхом внесення відповідачеві у момент підписання договору передплати у розмірі 70 % від суми договору, що становить 14 000 грн., а також доплати решти суми у розмірі 30 % від вказаної суми, тобто 6 000 грн., після здачі належних виробів позивачці та підписання акту прийому-передачі цих виробів.

Вказує, що вона виконала свої обов'язки згідно договору, здійснивши належну передплату відповідачеві у розмірі 14 000 грн., а ОСОБА_3, своїх обов'язків по договору не виконав, оскільки у визначений договором строк вироби так і не були встановлені, через що вважає необхідним звернутися до суду із вимогою про розірвання цього договору та стягнення сплачених коштів, збитків та моральної шкоди.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Розірвано договір на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, укладений між сторонами, та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди та 124 грн. 70 коп. судового збору, у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення сплачених коштів за договором і штрафних санкцій та ухвалити нове, яким ці вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів згідно договору на підставі неподання оригіналу договору, оскільки процесуальним законодавством не передбачений обов'язок сторони надавати до матеріалів справи оригінал документу даного виду, а також, що самим судом в порушення вимоги ст. 64 ЦПК України його витребувано не було.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення сплачених коштів згідно договору, суд першої інстанції виходив з того, що суд не зміг пересвідчитися у наявності оригіналу спірного договору, оскільки позивачем було надано лише його копію, що суд визнав недостатнім для повного з'ясування обставин справи та задоволення вимог позивача про стягнення коштів.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 серпня 2012 року між сторонами був укладений договорів на виготовлення виробів за місцем знаходження будинку АДРЕСА_1 (а. с. 6-8).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 зобов'язався виготовити та встановити вироби, а ОСОБА_2 здійснити за них оплату.

Ціна договору становить 20 000 грн., і розрахунки за договором мають здійснюватися шляхом передплати 70 % від його ціни, а саме 14 000 грн., та сплати залишку 30 %, 6 000 грн., після передачі встановлених виробів замовнику під час підписання акту прийому-передачі

Так, позивачка виконала свої обов'язки по внесенню передплати по договору, що підтверджено написом відповідача на договорі (а. с. 6).

У свою чергу, відповідач своїх обов'язків за договором не виконав, станом на день звернення до суду вироби встановлені не були.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за належну якість наданих ним матеріалу і устаткування.

Згідно із ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У такому разі боржник відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що настала після прострочення.

На думку колегії суддів, висновки суду про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення попередньої оплати, неустойки та інфляційних витрат через непред'явлення оригіналу договору є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам ст. 214 ЦПК України, оскільки розриваючи спірний договір та стягуючи моральну шкоду на користь позивача, суд фактично встановив наявність договірних правовідносин між сторонами та наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту.

Таким чином, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, що є підставою для його скасування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення передплати, неустойки, інфляційних витрат та 3 % річних, встановлених договором від 24 серпня 2012 року, - скасувати та ухвалити нове про задоволення цих вимог, а у іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення передплати, неустойки, інфляційних витрат та 3 % річних - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2: 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. попередньої оплати за договором; 6420 (шість тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп. неустойки; 70 (сімдесят) грн. інфляційних втрат; 369 (триста шістдесят дев'ять) грн. 37 коп. 3 % річних, - усього 20 859 (двадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 37 коп. та судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: