Справа № 308/4566/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Світлик О.М.

при секретарі судового засідання - Копча Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника по довіреності ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідачів - Ужгородський РВ ГУ ДМС в Закарпатській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника по довіреності звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідачів - Ужгородський РВ ГУ ДМС в Закарпатській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно з договором купівлі - продажу квартири від 16.02.2015 року ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_1 будинок з належним до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8747491 від 16.02.2015 року.

Вказує, що згідно договірних зобов'язань ОСОБА_5 зобов'язався зняти з реєстраційного обліку місця проживання в даному будинку як себе, так і інших зареєстрованих осіб в строк до 16 квітня 2015 року.

Однак в порушенні п. 5 Договору ОСОБА_5 не виконав зобов'язань щодо зняття з реєстраційного обліку місця проживання в даному будинку інших зареєстрованих осіб, а саме його синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою, виданою Тисаагтелекською сільською радою Ужгородського району від 21.04.2015 року № 203, за якою останні зареєстровані в даному будинку.

Крім того, зазначає що на момент укладення договору жодний із членів сім'ї ОСОБА_5 не проживав у вищевказаному будинку.

У судове засідання, яке було призначене на 04.06.2015 року сторони не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримала ОСОБА_1 21.05.2015р., та РВ ГУ ДМС від 20.05.2015 року.

26.05.2015 року через канцелярію суду було подано заяву від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Ужгородського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області про розгляд позовної заяви без їхньої участі, у якій зазначили про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог.

28.05.2015 року на адресу суду повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з довідкою органу поштового зв'язку, що останні не проживають за зазначеною адресою. У зв'язку з чим про судове засідання, яке було призначене на 18.06.2015 року, відповідачі були повідомлені опублікуванням в пресі (газета «Новини Закарпаття» від 16.06.2015 року №65 (4382). В силу ч. 9 ст. 74 ЦПК України опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника по довіреності ОСОБА_2 04.06.2015 року, 12.06.2015 року та 18.06.2015 року подала заяви про розгляд даної справи за її відсутності, заперечивши проти прийняття заочного рішення. Також просила внести зміни до ПІБ відповідачів, а саме, замінити на ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Вказане клопотання про зміну по батькові відповідачів підлягає задоволенню, оскільки з відомостей, наданих відділом адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області вих.. №4622 від 28.04.2015 року та вих. №4607 від 28.04.2015 року відповідно по батькові ОСОБА_3 - ОСОБА_3, а ОСОБА_4 - ОСОБА_3.

Враховуючи вказані заяви учасників судового процесу справа розглянув в порядку ст. ст. 158, 169 ЦПК України за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 16 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.02.2015 року, номер запису про право власності 8747397, що підтверджується доданою до справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 33700920.

Водночас згідно з доданою позивачем довідкою Тисаагтелекської сільської ради від 21.04.2015 року в даному будинку за адресою: АДРЕСА_1, дійсно зареєстровані особи:

ОСОБА_6, 1985 р.н.;

ОСОБА_4, 1989 р.н.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦПК України визначає житло об'єктом права власності.

Права власника будинку визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє його право на користування цим будинком.

Враховуючи зміну власника будинку, перехід прав і обов'язків до нового власника, у попереднього власника припинились права стосовно спірного будинку, а також похідне право користування ним.

Відтак, позов у частині вимого про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право його користування, підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання відповідачами не може бути реалізована, оскільки відноситься до компетенції управлінь, відділів (секторів) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів). Враховуючи, що до участі у справі Ужгородський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області залучений третьою особою, вищенаведена вимога позивача про зняття з реєстрації не може бути задоволена судом, оскільки цивільне процесуальне законодавство не передбачає можливості зобов'язання до вчинення певних дій третьої особи у справі.

Водночас, за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 158, 169, 212, 213, 215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника по довіреності ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідачів - Ужгородський РВ ГУ ДМС в Закарпатській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку - проживання - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.М. Світлик