Справа №: 398/6332/14-ц
"17" лютого 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.
при секретарі - Дудченко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з часу вибуття 1/3 його частиною АДРЕСА_1
Позов мотивує тим, що їй на праві власності в АДРЕСА_1 належить 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок.
В даній квартирі крім неї зареєстровані її донька, онука та правнуки. Крім того в її частині житлового будинку значиться зареєстрованим відповідач по справі - ОСОБА_1, як член її сім'ї, який в грудні 2004 року вибув з її частини житлового будинку, забравши свої особисті речі і з того часу в даному будинку не проживає, не платить за користування електроенергією та газопостачання.
Посилаючись на ст.405 ЦК України позивач просить з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї не користується спірним житлом понад один рік, визнати його втратившим право користування житловим будинком.
Позивач при розгляді справи свої вимоги підтримала та пояснила, що приватизувала квартиру АДРЕСА_1 в 2000 році. Відповідача вона зареєструвала в даній квартирі в серпні 2004 році на прохання дочки, так як дочка разом з ним мала намір поїхати на роботу. При цьому відповідач обіцяв їй, що через півроку випишеться. Він не був ніколи членом її сім'ї, в даній квартирі він ніколи не проживав, його особистих речей там ніколи не було. Змінювати підстави позову не бажає.
Відповідач на розгляд справи не явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи..
Заслухавши пояснення позивачки, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.2000 року, яке зареєстроване в Олександрійському МБТІ 08.06.2000 року, належить на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3).
В позовній заяві позивач зазначила, що вона зареєструвала відповідача як члена сім'ї власника. В той же час з пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що відповідач за згодою позивачки, був зареєстрований в даній квартирі, але ніколи не являвся членом її сім'ї.
Згідно позовної заяви та пояснень свідка ОСОБА_3, відповідач з моменту реєстрації, а саме з 2004 року фактично у спірній квартирі не мешкає, особистих речей там не зберігає. Так, свідок ОСОБА_3 показала, що з дитинства знає позивачку, а відповідача ніколи у неї не бачила та кореспонденції на його ім'я ніколи на пошту не надходило, це їй відомо, бо вона там працює.
Згідно довідки Добронадіївської сільської ради від 19.09.2014 року відповідач зареєстрований у спірній квартирі за вищевказаною адресою, але на території сільської ради не проживає з 2004року (а.с. 9).
Таким чином, судом встановлено, що з 31.08.2004 року відповідач був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.15) та ця обставина перешкоджає позивачці вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їй на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України.
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України.
Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач по справі не є членами сім'ї власника житла, а тому суд не вбачає підстав для визнання його втративши право користування спірною квартирою з підстав, передбачених ч.2 ст..405 ЦК України.
Відповідно до приписів ст., ст. 316, 321, 391 ЦК України, а також ст., ст.319, 321 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності на майно, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Вирішуючи спір, суд враховуючи вимоги Закону та висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 роз'яснив позивачці права, передбачені ч. 2 ст. 31 ЦПК України, але позивач не уточнила підстави позову.
Позивач, посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України просить її вимоги задовольнити, суд вважає, що зазначені норми права не регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.
Згідно ст. 88 ЦК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати понесені відповідачем не відшкодовуються.
Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226, 228 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити в повному обсязі
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: