АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2658/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Шаповал Н.М., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу товару, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

25.09.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила: розірвати договір купівлі-продажу чоловічого взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, вартістю 909 грн., укладений 29.07.2014 року між нею та відповідачем; стягнути з відповідача суму, сплачену за товар у розмірі 909 грн.; стягнути моральну шкоду 1500 грн., судовий збір 245 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29.07.2014 року вона придбала в магазині «VITTO ROSSI» чоловіче взуття 41 розміру вартістю 909 грн, гарантійний строк якого становить ЗО днів. 02.08.2014 року після першого використання взуття за призначенням лівий туфель розірвався по шву. 03.08.2014 року вона звернулася до співробітників магазину з проханням обміняти товар на аналогічний, але їй було відмовлено, і запропоновано залишити взуття в магазині. Після цього вона звернулася до керівника магазину з проханням розглянути її звернення, але їй повторно було відмовлено, посилаючись на відповідність взуття нормам ДСТУ ГОСТ 26167:2009, та відсутність істотних недоліків товару, та запропоновано відремонтувати взуття. Однак продавець не звертаючись до експертної установи, самостійно зробив висновок про те, що взуття не має істотних недоліків. Однак це не є висновком експерта, обов'язковість проведення якої покладається на продавця. Таке пошкодження взуття як розрив по шву протягом гарантійного терміну експлуатації є прихованим дефектом товару. Через пошкодження товару їй була спричинена моральна шкода.

В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених вимог.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала повністю, надала письмові заперечення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Розірвано договір купівлі-продажу чоловічого взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, укладений 29.07.2014 року. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплачену за товар 909 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 91 грн. 92 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо розірвання договору купівлі-продажу чоловічого взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, укладеного 29.07.2014 року; стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми сплаченої за товар 909 грн. та стягнення судових витрат; в іншій частині рішення просить залишити без змін. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом невірно оцінені докази у їх сукупності неправильно застосовані норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 698 Цивільного кодексу України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ за поновами про захист прав споживачів" роз'яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов'язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв'язку з введенням її в обіг.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар ,або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Відповідно до касового документа від 29.07.2014 року, виданого в магазині «VITTO ROSSI», продавець магазину передав покупцеві ОСОБА_3 товар - чоловіче взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, вартістю 909 грн., а ОСОБА_3 прийняла та оплатила переданий їй товар.(а.с. 7)

В даному касовому документі від 29.07.2014 року зазначено, що гарантійний строк на взуття становить ЗО днів.

02.08.2014 року після використання взуття лівий туфель розірвався по шву.

03.08.2014 року позивач звернулася до співробітників магазину «VITTO ROSSI» з заявою про обмін/повернення товару - чоловічого взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, з причини розриву шкіри по шву на лівому туфлі, (а.с.8).

04.08.2014 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з претензією, у якій просила відповідно до ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» замінити товар на аналогічний або повернути гроші за чоловіче взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, придбане відповідача 29.07.2014 року за 909 грн. (а.с.9)

На претензію позивача відповідачем 04.08.2014 року надана відповідь, у якій зазначено, що придбане 29.07.20104 року чоловіче взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, відповідає нормам ДСТУ ГОСТ 26167:2009, якість взуття підтверджується висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 13.08.2013 року. Оскільки істотних недоліків не виявлено, магазин не має підстав для задоволення вимог позивача щодо повернення коштів або заміни товару (а.с. 10)

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що в момент покупки туфель дефектів не виявлено. Оглянувши туфлі після звернення ОСОБА_4 було виявлено, що на одному із туфель в місці з'єднання шкіри розійшлась нитка приблизно 1,5 см., таке пошкодження ймовірно з'явилось після зачеплення об що-небудь. Тобто, виходячи з характеру пошкодження видно, що пошкодження виникло при експлуатації виробу з вини споживача. Враховуючи, що істотних недоліків при огляді взуття не виявлено, відповідно до п.1 ст. 8 Закону "України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_4 запропоновано позивачу наступне: пропорційне зменшення ціни, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Судом першої інстанції встановлено, що у даному випадку, саме на продавця покладається обов'язок організувати проведення експертизи продукції для визначення причини втрати якості продукції. Висновок експерта був би належним та допустимим доказом констатування причин втрати якості товару, наявності чи відсутності істотного недоліку товару.

Разом з тим, відповідач самостійно без призначення експертизи встановив, що недоліки товару є неістотними, а пошкодження ймовірно з'явилось після зачеплення об що-небудь; на його думку, виходячи з характеру пошкодження видно, що пошкодження виникло при експлуатації виробу з вини споживача.

Враховуючи, що обов'язок організувати проведення експертизи товару Законом покладається на продавця, то за відсутності висновку експерта, висновок (твердження) відповідача щодо причини втрати якості товару, про наявність неістотного недоліку товару не є допустимим доказом на підтвердження цих обставин.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не давала згоди на проведення експертизи суд до уваги не прийняв, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови позивача у проведенні такої експертизи, відсутні докази звернення відповідача до позивачки з приводу призначення експертизи. Крім того, з відповіді відповідача від 04.08.2014 року вбачається, що відповідач самостійно встановив відсутність істотних недоліків товару; не зазначив, зокрема, те, що позивач відмовилась від проведення експертизи.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу чоловічого взуття (артикул 57257-5-425 синій) 41 розміру, укладеного 29.07.2014 року та стягнення суми, сплаченої за товар у розмірі 909 грн.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді:-