Провадження № 2/554/731/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарях Ігнатенко С.Ю., Кучеренко В.В., Шевченко О.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку; третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зобовязавши третю особу зняти відповідачів з реєстрації, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, але не мешкають в ній. Позивач постійно проживає в спірній квартирі, що належить до державного житлового фонду, несе витрати по утриманню житла; відповідач ОСОБА_2А.(мати позивача) не мешкає в квартирі з часу обміну, відповідач ОСОБА_3І.(її син) з 2004 року. Відповідачка є квартиронаймачем, але вона постійно порушує права позивача, з її вини були припиненні послуги ОКП «Полтававодоканал», вона позбавила позивача права на субсидію, відповідачі не бувають в квартирі, не підтримують її стан, тому втратили право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, додатково пояснив, що він з 1995 року після обміну проживає і зареєстрований в квартирі, по можливості він свою частину компослуг сплачує; відповідачі більше 10 років не живуть в квартирі, це мати і брат його, вони намагалися в 2013-2014 році вселитися в квартиру, але він заперечує їх право на вселення. В квартирі майна матері немає, було майно брата, але він його забрав. У матері є спадок; брат покрав речі батька і він звернувся в міліцію, де порушили кримінальну справу; вважає неможливим проживання в одній квартирі з відповідачами.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є хворою людиною, інвалідом 2 групи, вона наймач спірної квартири, нерухомого майна немає. Відповідач несе значні витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг. Відповідач періодично проживала в квартирі, там є її власні речі, одяг, посуд, взуття, побутова техніка, предмети особистої гігієни. Причиною не проживання на даний час в квартирі є постійні сварки, неприязні стосунки з сином, якого вона боїться, та необхідність стороннього догляду за нею. В 2013-2014 році відповідач намагалася вселитися в квартиру, але позивач їй перешкоджав в цьому.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.

Представник третьої особи до суду не зявився, про день, місце, час розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом наведених вище норм закону, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням у випадку її відсутності понад шість місяців без поважних на це причин та за умови, що вона повністю втратила інтерес до займаного нею житла.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є основним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1. Окрім неї в даній квартирі також зареєстрований з 1995 року позивач ОСОБА_1 (а.с.74-а). Встановлено також, що відповідачі у даній квартирі на даний період не проживають.

Разом з тим, як зазначав представник відповідача, причинами відсутності та неможливості проживання відповідача ОСОБА_2 у спірному житлі є неприязні стосунки між нею та її сином (позивачем у справі), постійні конфлікти, сварки, вчинювані позивачем, що унеможливлює проживання хворої жінки-інваліда в одній квартирі з сином.

Вищевказані обставини фактично визнав і позивач ОСОБА_1, підтвердивши суду, що у відповідачки до нього існують неприязні відносини, і він заперечує право вселення відповідачів та вважає неможливим проживання разом з ними в одній квартирі.

Крім того, позивач також визнав, що відповідач здійснювала оплату житлово-комунальних послуг, а він періодично, коли була можливість, платив незначні кошти за ком послуги.

В своїй сукупності ці обставини переконливо вказують на те, що тривала, понад шість місяців, відсутність відповідача ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем її проживання об'єктивно обумовлена неприязними стосунками з позивачем та викликаною цим неможливістю їхнього спільного проживання, і що відповідач так і не втратила інтересу до спірної квартири, оскільки поверталася туди проживати, продовжує зберігати там власні речі та сплачує за житлово-комунальні послуги (а.с.72-74).

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, враховуючи, що відповідач вимушена була виїхати зі спірної квартири, у звязку з неприязними відносинами, що склалися між нею та позивачем, у суду є підстави вважати, що відповідач не проживає у квартирі з поважних причин.

Крім того, з приводу позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 слід зазначити, що жодних доказів тих обставин, що відповідач добровільно вибув на інше постійне місце проживання в інший населений пункт, позивачем до суду не надано, як і того, що відповідач взагалі зареєстрований у спірній квартирі. Більше того, позивач зазначив, що за його заявою була порушена кримінальна справа відносно брата, і той зник в невідомому напрямку.

Акт, наданий позивачем (а.с.11), та акти (а.с.8-10), підписані сусідами та ніким не засвідчені, про не проживання відповідачів у квартирі і відсутність їх речей не містять даних про те, з якого часу не проживають відповідачі у спірній квартирі та причини їх не проживання.

Факт конфліктних стосунків між сторонами по справі підтверджується також зверненнями з позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду про визнання один одного та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом, що встановлено судом в ході дослідження матеріалів справ № 2/554/1371/2013, №2/554/2558/2014.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11 не підтвердили факту не проживання відповідачів в квартирі без поважних причин, та не спростували доводів представника відповідача, що відповідач не відмовилася від спірного житла, періодично проживала в ньому, у звязку із складними стосунками між нею та сином не мала можливості мешкати разом з позивачем у зазначеній квартирі,.

Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позов заявлений ОСОБА_1 є необґрунтованим і тому задоволенню не підлягає, оскільки переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не надав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку; третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова