У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М.,Парінової І.К.,
Попович О.В., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, третя особа - ОСОБА_7, про поновлення договорів оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, третя особа - ОСОБА_7, про поновлення договорів оренди землі.

В обґрунтування зазначав, що 15 січня 2009 року між ним та Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області на підставі Розпорядження голови Добровеличківської районної державної адміністрації було укладено договори оренди землі на земельні ділянки площею 67,78 га та 62,72 га, розташовані на території Липнязької сільської ради, строком на п'ять років.

Строк дії договору закінчився 15 січня 2014 року. Відповідно до пункту 8 договору, за три місяці до закінчення строку оренди земельної ділянки, позивач повідомив в письмовій формі Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області про намір поновити договори оренди на вказані земельні ділянки.

Протягом місяця після закінчення дії договору оренди землі від Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області не надходило жодних заперечень проти продовження використання земельної ділянки, тому ОСОБА_6 за умов «мовчазної згоди» продовжив використовувати земельні ділянки за призначенням.

Посилаючись на те, що відповідач погодився з продовженням дії договору за попередніми його умовами, оскільки не заперечив проти продовження договорів, однак надав дозвіл на розроблення технічної документації щодо надання в оренду вищевказаних земельних ділянок іншій особі, позивач просив суд визнати за ним право на поновлення договорів оренди земельних ділянок загальною площею 67,78 га та 62,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на новий строк - з 16 січня 2014 року по 16 січня 2019 року, зобов'язати Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області, без прийняття рішення про поновлення договору оренди землі, укласти із ОСОБА_6 додаткові угоди про поновлення договорів оренди земельних ділянок площею 67,78 га та 62,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на попередніх умовах строком на 5 років, а саме з 16 січня 2014 року по 16 січня 2019 року.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року, позов задоволено.

Визнано право ОСОБА_6 на поновлення договорів оренди земельних ділянок загальною площею 67,78 га та 62,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області та зареєстровані Добровеличківським РВ ДДЗК за № 02 та № 03 на новий строк з 16 січня 2014 року по 16 січня 2019 року.

Зобов'язано Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області, без прийняття рішення про поновлення договору оренди землі, укласти із ОСОБА_6 додаткові угоди про поновлення договорів оренди земельної ділянки від 15 грудня 2008 року, загальною площею 67,78 га та 62,72 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської та зареєстровані Добровеличківським РВЦДЗК за № 02 та № 03, на попередніх умовах строком на 5 років, а саме з 16 січня 2014 року по 16 січня 2019 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року і ухвалення нового рішення про відмову у позові, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Судами встановлено, що за умовами договору оренди землі від 05 грудня 2008 року, який зареєстрований в Добровеличківському РВ ЦДЗК за №03, Добровеличківською райдержадміністрацією громадянину ОСОБА_6 надано у оренду строком на п'ять років земельну ділянку на території Липнязької сільської ради площею 67,78 га

За умовами договору оренди землі від 05 грудня 2008 року, який зареєстрований в Добровеличківському РВ ЦДЗК за №02, Добровеличківською райдержадміністрацією громадянину ОСОБА_6 надано у оренду строком на п'ять років земельну ділянку на території Липнязької сільської ради площею 67,72 га.

Останнім днем дії вказаних договорів було 15 січня 2014 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до статті 122 ЗК України, та визначено, що з 01 січня 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передаються у користування центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальними органами.

Копією листа-повідомлення від 16 жовтня 2013 року підтверджено, що позивач просив Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області поновити договори оренди на земельні ділянки на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області площею 67,78 га та 62,72 га.

Копіями наказів Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № КР/:02:000/00001419 та № КР/:02:000/00001420 від 14 лютого 2014 року надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок орієнтовною площею 67,7800 га та 62,7200 га в оренду строком на 49 років ОСОБА_7

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_6 посилався на те, що за три місяці до закінчення строку оренди земельних ділянок він письмово повідомив Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області про намір поновити спірні договори оренди на визначений строк.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» спірні договори оренди земельних ділянок підлягають поновленню на запропонований позивачем строк, оскільки ОСОБА_6 дотримав визначену законодавством процедуру поновлення договорів оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договорів не надіслав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди.

Проте, повністю з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»).

Підстави та порядок поновлення договору оренди визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-219цс14 від 25 лютого 2015 року.

Крім того, відповідно до статті 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, і районних державних адміністрацій.

Згідно зі статтею 17 ЗК розпорядження землями державної власності, у тому числі й надання їх у користування, належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до статті 116 ЗК є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або результати аукціону.

Статтею 124 ЗК встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таке положення узгоджується з вимогами статті 16 Закону України «Про оренду землі», згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК, або за результатами аукціону.

Отже, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 21-345а13 від 01 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірили чи належно виконана позивачем процедура поновлення дії договорів оренди передбачена статтею 33 Закону України «Про оренду землі», чи були додані до листа-повідомлення від 16 жовтня 2013 року проекти відповідних додаткових угод, чи мав змогу відповідач перевірити їх на відповідність вимогам закону та узгодити з орендарем істотні умови договорів.

За таких обставин, рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
І.К. Парінова
О.В. Попович
С.П. Штелик