АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-148/08 22-ц/774/413/К/15
Справа № 2-148/2008 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/413/К/15 суддя Камбул М.А.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства " Північний гірничо - збагачувальний комбінат "- Доценко Тетяни Юріївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" (далі - ВАТ "ПівнГЗК"), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення Фонду) про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з ушкодження здоров'я.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2008 року, в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2008 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2008 року в частині позовних вимог до ВАТ "ПівнГЗК" скасована, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іній частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишено без змін.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1, звернувся до суду з уточненим позовом до ПАТ "ПівнГЗК" про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з ушкодження здоров'я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки.

Висновком МСЕК від 23.08.2006 року йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 50%, з них 30% по ХОЗЛ, 15% по вібр.хв. та 5% по туговухості, встановлена третя група інвалідності. При наступному переогляді 02.07.2007 року йому було підтверджена втрата професійної працездатності у загальному розмірі 50% та встановлення третьої групи інвалідності на безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та виробничого процесу, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 243 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_1 18 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ "ПівнГЗК" на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача, оскільки вважає рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом не повно з'ясовані обставини справи та присутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, судом першої інстанції призначив незначну суму компенсації за спричинену моральну шкоду, при цьому не взявши до уваги, що ОСОБА_1 втратив 50% професійної працездатності, що є дуже високим відсотком та того, що така втрата працездатності встановлена медико - соціальною експертною комісією на безстроковий термін, що в свою чергу засвідчує те, що стан здоров'я позивача ніколи не покращиться.

В супереч нормам ст..3 Конституції України, якою передбачено, що людина її життя та здоров'я в Україні є найвищою цінністю, суд першої інстанції не врахував те, що позивач, за час роботи на підприємстві відповідача, отримав три професійних захворювання, що свідчить про значне та не зворотне заподіяння шкоди здоров'ю.

Суд першої інстанції, захищаючи інтереси власника підприємства відповідача не взяв до уваги, що останній порушував норми діючого законодавства, а саме Закону України "Про охорону праці" та ст.. 153 КЗпП України, якою забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "ПівнГЗК" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 з 21.08.1973 року по 24.01.1974р., та з 22.07.1985р. по 13.10.1993р. працював водієм великовантажного автомобіля в кар'єрі ГТЦ - 2, електрогазоварювальником з 04.07.1977 р. по 23.04.1984р. ДФ-2, з 23.04.1984р. по 22.07.1985р. виробничої дільниці подрібнення сировини та шихтопідготовки цеху випалу та обгрудкування, та РУ №6 ВО "Кривбасрударемонт" з 04.03.1970р. по 08.05.1971р., та з 07.03.1974р. по 01.08.174р. слюсарем з ремонту обладнання, з 01.08.1974р. по 16.07.1975р. електрозварювальником, з 04.04.2000 р. по 02.10.2006р. водієм автомобіля Першотравневого кар'єру. ( а.с.175-180).

Згідно даних санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, підготовленої Тернівською районною санепідемстанцією (№ Ф-2/2-339 від 25.05.2005р.) ОСОБА_1 виконував роботи, які характеризуються дією на організм пилу, шуму та вібрації що перевищують гранично допустимі нормативи.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 01.12.2005 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ступеню.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху); вібраційна хвороба першої ст., синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії.

Висновком МСЕК від 23.08.2006 року ОСОБА_1 вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 50 % , з них: 30%-ХОЗЛ, 15% по вібр.хв., 5 % по туговухості, та третя група інвалідності.

При наступному переогляді 02.07.2007 року позивачу було підтверджена втрата професійної працездатності у загальному розмірі 50% та встановлення третьої групи інвалідності на безстроково.(а.с.183-185)

02.10.2006 року ОСОБА_1 звільнений з підприємства в зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 180).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 № 19 від 06.06.2006 року, було встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 25 років і 2 місяців в умовах пилу, 22 років 9 місяців - в умовах шуму та 14 років 9 місяців в умовах вібрації, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (отруєння).Умови виробничого середовища, водія автомобіля відносяться до ІІІ класу 2 ступені шкідливості, важкість праці - до ІІІ класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці визначена, як допустима. (а.с.181-182)

Відповідно до п.п. 17,19 вищевказаного Акту, причиною професійного захворювання позивача є тривалий час роботи в умовах та під впливом шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що виникло в результаті порушення адміністрацією Першотравневого кар'єру, ГТЦ-2, ДФ-2, цеху випалу та обгрудкування ВАТ "ПівнГЗК" та РУ №6 ВО "Кривбасрудоремонт", ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.06.2006 року, а тому доводи апеляційної скарги про наявність вини у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги, з приводу розміру фінансових доходів відповідача, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів не бере до уваги, оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною стражданням які переносить особа чи ж розміру фінансового доходу підприємства відповідача, тому будь - який її розмір може мати суто умовний характер.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно занижений відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегією суддів враховується також і те, що загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача склав 30 років 10 місяців, із низ 25 років 2 місяці в умовах впливу шкідливих факторів.

Так, як вбачається з Акту №19 від 06.06.2006 року, особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що потягло за собою виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання, є адміністрація Першотравневого кар'єру, ГТЦ-2, ДФ-2, цеху випалу та обгрудкування ВАТ "ПівнГЗК" за час роботи позивача на підприємстві відповідача.

Колегією суддів, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, встановлено, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушен витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках (позивач втратив 50% професійної працездатності та визнаний інвалідом ІІІ групи - безстроково), вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, з визначенням моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_1 у розмірі 28 000,00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. №3674-VI від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, колегія суддів стягує з відповідача ПАТ "ПівнГЗК" на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 28 000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: