Провадження № 22-ц/783/2646/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

В листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк», яке в послідуючому перейменоване у Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просило звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KР28674 від 19.06.2008р., на будинок загальною площею 507,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_6 та земельну ділянку площею 0,0578 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належитьОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 червня 2005року, а також виселити відповідачів з вказаного будинку.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 19.06.2008 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та Товариством з обмеженої відповідальності «МК-БУД» було укладено кредитний договір №KР28674 зі змінами та доповненнями, згідно якого товариство отримало кредит в розмірі 553405,41 доларів США на термін до 19.11.2016р. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 25.06.2008р., предметом якого є будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1. Позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на день подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 349 248,41доларів США, що в еквіваленті становить 2 752 484,59 грн. 18.10.2013р. року позивачем було направлено на адресу відповідачів листи-вимоги про усунення порушень у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору із застереженням про те, що у випадку невиконання вимоги банк вимушений буде стягнути достроково весь кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак погашення простроченої заборгованості не було.Тому просив задовольнити позов.

Оскарженим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на будинок загальною площею 507,9 кв.м., житловою площею 269, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 13 червня 2007року та земельну ділянку площею 0,0578 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 червня 2005року шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 6.5, 6.6 Іпотечного договору, а саме: на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м.Львів, вул.Грабовського, 11, рах. 0 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, ) від свого імені будь-якій особі покупцю, згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (79000, м.Львів, вул.Грабовського, 11, рах. 0 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, ) щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, не виключно отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів продавця, отримувати будь-які документі. Довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно в органах БТІ, ЖЕУ, нотаріату, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати на задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № КР28674 від 19.06.2008 року в розмірі 349248,41 доларів США (триста сорок девять тисяч двісті сорок вісім дол.. США 41 цент), 79874014 гривень (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 09 копійок), що 2871416,69 гривень (два мільйони вісімсот сімдесят одна тисяча чотириста шістнадцять гривень, 69 копійок), (по курсу НБУ станом на 26.11.2013 р., становить: 1$=7,9930 грн.).

Виселено з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, оскільки неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи та неправомірно відмовлено в долучені доказів, що мали істотне значення для справи. Вказує, що на момент укладення іпотечного договору №1129 вона була неповнолітньою, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 15.03.1991 року, а також була зареєстрована і постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2. Вважає, що оскільки іпотечний договір №1129 було укладено без дозволу органів опіки та піклування, то є всі законні підстави для визнання договору недійсним.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Встановлено, що 19.06.2008 року між ПАТ « ФОЛЬКСБАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та Товариством з обмеженої відповідальності «МК-БУД» було укладено кредитний договір №KР28674 зі змінами та доповненнями, згідно якого товариство отримало кредит в розмірі 553405,41 доларів США на термін до 19.11.2016р. та зобов'язувалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Крім того встановлено, що ТзОВ «МК-буд» належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №KР28674 від 19.06.2008р., внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 349248,41доларів США, що в еквіваленті становить 2752484,59 грн.

В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між ПАТ « ФОЛЬКСБАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_6 25.06.2008р було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю будинок АДРЕСА_1., земельну ділянку площею 0,0578га за адресою: АДРЕСА_2, що є власністю іпотекодавця.

Позивач звертався до відповідачів з вимогами про усунення порушень у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору із застереженням про те, що у випадку невиконання вимоги банку протягом 30 календарних днів з дати одержання зазначеного повідомлення, а також застереження про те, що у разі невиконання вимоги банк вимушений буде стягнути достроково весь кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак погашення простроченої заборгованості не було.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки повно та об'єктивно доводиться матеріалами справи, а самі відповідачі не надали суду жодного доказу на спростування вимог позивача.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує, що на момент укладення іпотечного договору 25.06.2008 року вона була неповнолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.03.1991 року, а також була зареєстрована і постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 Вважає, що оскільки іпотечний договір було укладено без дозволу органів опіки та піклування, то є всі законні підстави для визнання договору недійсним.

Судова колегія прийшла до висновки, що ці посилання належно обґрунтовані.

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 15.03.1991 року ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому по стану на час укладення зазначеного договору 25.06.2008 року була неповнолітня.

Отже на час укладення договору слід було з'ясувати чи проживала вона у вказаному будинку.

В п.2.2 договору іпотеки зазначено, що іпотекодавець, тобто ОСОБА_6 засвідчує, що йому роз'яснено законодавство України, яким встановлено підстави виникнення користування нерухомим майном малолітньою дитиною та обов'язок сповістити про права дітей на житло та наслідки невиконання цього обов'язку. На підтвердження відсутності у дітей права користування предметом іпотечним майном іпотекодавцем ним подано довідку №52 від 12.06.20008 року, яка видана ЛКП «Вулецьке».

Вбачається, що при укладенні договору іпотеки між банком та ОСОБА_6 була взята до уваги ця довідка №52 від 12.06.20008 року, видана ЛКП «Вулецьке», згідно якої в будинку проживали до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.38).

ОСОБА_5 у цій довідці не зазначена.

В той же час в засідання судової колегії представлено оригінал паспорту ОСОБА_5 та оригінал будинкової книги будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з яких вбачається, що з 17.09.1997 року ОСОБА_5 зареєстрована у цьому будинку. Копії цих документів долучені до матеріалів справи.

Тому заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_5 проживала в будинку, а сторони договору - банк та ОСОБА_6 при його укладенні 25.06.2008 року цього не врахували.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Пунктом 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

З врахуванням наведеного, коли дитина мала право користування предметом іпотеки, при укладенні іпотечного договору недотримано вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку з органом опіки та піклування передачу будинку в іпотеку.

В засіданні судової колегії представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_4 підтвердив те, що при укладенні вказаного іпотечного договору порушено ці вимоги законодавства.

При таких обставинах іпотечний договір 25.06.2008 року є нікчемний, оскільки при

проживанні в будинку неповнолітньої ОСОБА_5 не було погоджено у встановленому законом порядку з органом опіки та піклування передачу будинку в іпотеку.

Саме така правова позиція є в постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 р. у справі №6-161цс14.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"яковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

В постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 р. у справі №6-161цс14 зазначено, що вімовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що недотримання сторонами під час укладення іпотечного договору вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку з органом опіки та піклування передачі в іпотеку будинку, право користування яким на час укладення договору іпотеки мали діти, має наслідком нікчемність даного правочину.

Отже доведено, що при укладенні договору іпотеки порушено права ОСОБА_5, а тому при таких обставинах, коли доведено, що іпотечний договір 25.06.2008 року є нікчемний, підстав для задоволення позову немає.

З врахуванням наведеного апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк»до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Слід стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк»в користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1827,00 грн.(а.с.88).

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк»до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк»в користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.