Номер провадження: 22-ц/785/1243/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапан В.Ф.,

Громік Н.І.,

при секретарі: Добряк Н.І. ,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

06 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 25 грудня 2004 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року шлюб між ними розірваний та визначено місце проживання дочки з нею, рішенням суду набрало законної сили 01 квітня 2008 року, вона не проживає з відповідачем з березня 2007 року. До 2011 року відповідач періодично сплачував кошти на утримання дочки, а у теперішній час вона повністю утримує дочку. Вона вважає, що батько має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 180, 181, 182 СК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, проти позову заперечувала й в своїх поясненнях зазначала, що відповідач ОСОБА_5 добровільно надає грошові кошти на дитину, тому підстав для стягнення аліментів на її утримання немає.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2014 року до досягнення дочкою повноліття, 15 червня 2023 року, та стягнув з відповідача ОСОБА_5 у дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права, судом першої інстанції не враховано, що в судовому засіданні не доведено те, що відповідач не виконує обов'язок по утриманню дочки.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи сповіщені належними чином, 18 лютого 2015 року представник відповідача - ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю у справі в іншому суді, але не надала доказів на підтвердження поважності причини неявки в суд, тому підстав для відкладення розгляду справи немає.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, пояснення на апеляцію представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей".

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 1 та 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 25 грудня 2004 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7 (а.с. 5, 6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року шлюб між ними розірваний та визначено місце проживання дочки з нею, рішенням суду набрало законної сили 01 квітня 2008 року (а.с. 6-7).

Позивачка ОСОБА_3 не проживає з відповідачем з березня 2007 року, з 2011 року вона повністю утримує дочку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_5 не утримує дочку й зобов'язаний виплачувати на її дочки аліменти у розмірі ? частини від усіх видів доходів до досягнення дочкою повноліття.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом не враховано, що відповідач позбавлений діями позивачки можливості утримати дитину за місцем її реєстрації, тому в судовому засіданні не доведено, що існує спір про аліменти, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами те, що він позбавлений можливості надавати дитині матеріальну допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в січні 2013 року позивачка ОСОБА_3 з дочкою переїхали на постійне місце проживання до м. Київ за адресою: АДРЕСА_1, дитина переведена на навчання до школи № 86 "Консул" м. Київ, їх зареєстроване місце проживання залишилось - АДРЕСА_2 (а.с. 31-39).

Однак зазначена обставина не може свідчить про те, що позивачка перешкоджає відповідачу надавати дитині матеріальну допомогу в добровільному порядку й зазначена обставина не може служити підставою для звільнення відповідача від обов'язку сплачувати аліменти за рішенням суду.

Безпідставними є і твердження представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не перевірив його дохід.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами розмірі його доходу або його відсутність.

Однак в судовому засіданні ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції ні відповідач ОСОБА_5, ні його представник ОСОБА_6 не надали суду доказів у підтвердження матеріального становища платника аліментів.

За таких обставин, враховуючи вік, стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини розмір аліментів повинен становити ? частини усіх доходів відповідача щомісяця. Такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства і є справедливим.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік