Справа №489/6193/14-ц 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
Провадження №22-ц/784/527/15 Суддя у першій інстанції - Губницький Д.Г. Доповідач суду апеляційної інстанції - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Свіщук О.В.,

за участю:

· позивача ОСОБА_3,

· представника відповідача - Ленінського відділу ДВС - Сидорової Н.В.,

· представника відповідача - Інспекції з питань праці - Кордіка Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року, постановлену у справі за

позовом

ОСОБА_3 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про повернення суми адміністративного штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області (далі - Інспекція з питань праці), Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський відділ ДВС) про повернення суми адміністративного штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позову вказував, що 15 вересня 2011 року Інспекцією з питань праці відносно нього, як засновника та керівника ВКПП «Булак», винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП (порушення трудового законодавства).

6 квітня 2012 року Ленінським відділом ДВС відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаної постанови й 2 листопада 2012 року ним сплачено 1700 грн. штрафу, 170 грн. виконавчого збору та 50 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Позивач вказував що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2013 року задоволено його адміністративний позов і постанова від 15 вересня 2011 року про накладення штрафу скасована, тому він безпідставно поніс зазначені витрати.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів безпідставно сплачені ним суми штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які вважав спричиненою йому шкодою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року провадження у справі закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність закриття провадження у справі, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія погоджується з такими висновком суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статтях 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 вересня 2011 року відносно позивача Інспекцією з питань праці винесена постанова, згідно із якою він притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 188-6 КУпАП України у вигляді штрафу в дохід держави (за порушення трудового законодавства, допущені ним як засновником та керівником підприємства).

6 квітня 2012 року Ленінським відділом ДВС відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаної постанови про адміністративне правопорушення й 2 листопада 2012 року позивачем сплачено 1 700 грн. штрафу в дохід держави, 170 грн. виконавчого збору та 50 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

29 грудня 2012 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про адміністративне правопорушення на підставі п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

30 вересня 2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Інспекції з питань праці про скасування постанови від 15 вересня 2011 року про накладення адміністративного штрафу. Лише 24 квітня 2013 року, постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва, його адміністративний позов задоволено й постанова про накладення штрафу скасована.

Згідно із ч.2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування його рішення, суд може прийняти постанову про поворот виконання цього рішення.

Отже, спір щодо повернення суми адміністративного штрафу, сплаченого в дохід держави на час розгляду адміністративної справи, підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції.

Крім того, за змістом п.7 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» питання щодо законності стягнення або повернення суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій також не підлягають розгляду в порядку цивільної юрисдикції.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що справа підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції, необґрунтовані.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: