Справа № 451/1040/14 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/839/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Тімак Агро Україна» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТзОВ «Тімак Агро Україна» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, виплату розрахункових та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 28 жовтня 2013 року відповідно до Трудового договору №19 та наказу № 85 від 28.10.2013 року він був прийнятий на посаду торгового представника по Північному Бізнес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна». Однак наказом №20-К від 15 липня 2014 року його було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України. Вважає, що його звільнення було незаконним, оскільки заява про звільнення за власним бажанням від 15.07.2014 року була написана ним під тиском керівника ОСОБА_6. Просить скасувати наказ №20-к від 15.07.2014 року про його звільнення, поновити його на посаді Торгового представника відповідача, стягнути невиплачені під час розрахунку кошти та відшкодувати завдану йому моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що він був змушений написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки дана заява була написана під тиском директора ТзОВ «Тімак Агро Україна» - ОСОБА_6 Також не погоджується із висновком суду першої інстанції, що під час написання заяви на звільнення відповідач не здійснював на нього тиск, що спростовується показами, викликаної та допитаної в якості свідка директора ТзОВ «Тімак Агро Україна» -ОСОБА_6 Окрім того зазначає, що внаслідок звільнення йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого він змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї, а постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та свою сім'ю, тримало його в постійній нервовій та психологічній напрузі.

Просить рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, а саме: поновити на посаді торгового представника по Північному Бінес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна»; виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ТзОВ « Тімак Агро Україна» компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно наказу № 85 від 28.10.2013 року ОСОБА_2 працював торговим представником по Північному Бізнес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна» (а.с.10).

Матеріалами справи встановлено, що 15 липня 2014 року ОСОБА_2 подав ТОВ «Тімак Агро Україна» заяву, у якій просить звільнити його зі штату працівників Тімак Агро Україна за власним бажанням з 15.07.2014 року (а.с. 54). У день прийняття заяви було видано наказ №20-К від 15 липня 2014 року про його звільнення із займаної посади за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.11, 55) та про що було його повідомлено.

Як вбачається із ксерокопії трудової книжки ОСОБА_2, 15.07.2014 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Наказ №20-к від 15.07.2014 року (а.с.12).

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд прийшов до висновку про те, що позивач не надав суду доказів того, що на нього чинився тиск при написанні ним заяви про звільнення, а щодо вимоги про стягнення коштів, які виникли під час розрахунків за період перебування на лікарняному та у відпустці, суд вважав, що позивач не обґрунтував дані вимоги, не надавши розрахунків, підтверджених відповідними документами про порушення його прав під час нарахування та виплати грошових коштів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Також суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано документу на підтвердження моральних страждань, не вказано якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, а також з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір, а тому відмовив в задоволенні даної вимоги.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками Буського районного суду Львівської області, оскільки рішення є законним та обґрунтованим, порушення відповідачем норм трудового права при звільненні позивача не встановлено, а його посилання на подачу заяви про звільнення під тиском не доведено належними та допустимими доказами, а тому звільнення ОСОБА_2 відбулося з дотриманням вимог ст. 38 КЗпП України та у відповідності до поданої позивачем заяви про звільнення його за власним бажанням.

Вищенаведена правова позиція викладена також в ухвалі Верховного Суду України від 12 травня 2010 року у справі № 6-4787св10 та в рішенні Верховного Суду України від 17 листопада 2010 року у справі №6-30281св10 яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він був змушений написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки дана заява була написана під тиском директора ТзОВ «Тімак Агро Україна» - ОСОБА_6., колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Окрім того, позивачем не доведено обставин у зв'язку із якими останньому заподіяно моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська