Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2772/14-ц
Справа № 480/2772/14-ц.
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015р. Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі головуючого судді Войнарівського М.М.

при секретарі Шилан Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на дачну ділянку на підставі угоди купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право власності на дачну ділянку, що розташований на території Садівницького товариства «Верховина»,яке знаходиться у Миколаївському районі загальною площею 8кв.м.Свою вимогу обґрунтовує тим,що за даними садового товариства «Верховина» розташованого на території с.Сливине Миколаївського району Миколаївської області він є власником ділянкиНОМЕР_1 з 24 вересня 2013 року. Також зазначив,що24 вересня 2013 року, попередньо узгодивши з відповідачем ОСОБА_4 купівлю даної ділянки в розмірі 8 соток він в присутності голови СТ та бухгалтера, передав відповідачу грошові кошти в сумі 7 тисяч доларів США, що за курсом 100 доларів США дорівнювало 799,3 гривень, та на дату передачі становило 55 951 гривень. При цьому відповідач власноруч написаною заявою на ім'я голови СТ просила виключити її з СТ «Верховина» в зв'язку з продажем ділянки НОМЕР_1.Аналогічну заяву про прийняття позивача в члени СТ «Верховина» він написав 24 вересня 2013 року. Відповідачем були передані всі документи оформлені на її ім'я в СТ -членська книжка та платіжні документи. Позивачем з 24 вересня 2013 року та до поточного часу за книжкою члена СТ сплачуються поточні внески та платежі встановлені радою товариства. Протоколом зборів членів СТ №2 від 12 жовтня 2013 року відповідач виключена з членів СТ, а позивач прийнятий в члени. На підставі вищенаведеного на думку позивача його речове право як на будинок, розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 в СТ «Верховина», так і на земельну ділянку виникло на підставі подання ним та відповідачем заяв в СТ про переоформлення земельної ділянки, прийняття його в члени товариства, утримання дачної ділянки в належному стані та сплаті внесків, передачі грошей відповідачу.

У судовому засіданні представник позивача позовну вимогу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав свої заперечення. В яких зазначив,що викладені обставини в позовній заяві не відповідають дійсності.

Допита в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду повідомила, що вона є бухгалтером СТ "Верховина" та була присутня при передачі грошей позивачем ОСОБА_3 відповідачці по справі ОСОБА_4,але їх кількість їй не відома.

Суд, вислухавши сторони, свідка,дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За наданими позивачем до суду даними СТ «Верховина» він є членом садового товариства згідно з рішенням загальних зборів членів садового товариства, протокол № 2 від 12.10.2013р.(а.с.5).

Як вбачається з довідок голови СТ "Верховина" від 27.10.2014року з позивача утримано кошти в рахунок погашення вступних та членських внесків, що також підтверджується наданими суду квитанціями(а.с.7,10).

Згідно довідки Головного управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області від 17.03.2015року за №9-14.03-0.3-765/2-15 відповідно до державного акту серія НОМЕР_2 зареєстрованого за №62 від 18.07.2008року,земельна ділянка НОМЕР_1 яка розташована в СВТ "Верховина" в межах території Кир'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області перебуває у приватній власності гр.ОСОБА_6(а.с.56).

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України "Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,іншими цивільно-правовими угодами;безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;прийняття спадщини;виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю)".

Як вбачається з матеріалів справи будь-яких письмових документів щодо отримання ОСОБА_4 вказаної суми грошей, а також щодо намірів укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки суду не надано.

У відповідності до ст.132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується(або відчужувалась).

Стаття 220 ЦК України вказує на те, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Жодних письмових доказів на підтвердження того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, а також того, що ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, стороною позивача не надано.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Стаття 657 ЦК України вимагає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, вказані норми закону ще раз вимагають того, що правочин між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повинен був укладатися у письмовій формі з подальшим нотаріальним посвідченням.

Стаття 218 ЦК України вказує на те, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог' і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Те ж саме вимагає і п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав.

Таким чином, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" "Оскільки право власності є абсолютним правом,яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом."

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 цього Кодексу.

Відповідно до ст.328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином у суду немає підстав для визнання права власності за позивачем в контексті заявлених вимог.З огляду на вищезазначені обставини, суд відмовляє в задоволені позову, оскільки лише те, що ОСОБА_3 є членом СТ «Верховина» і користувався садовим будинком не є підставою для визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на дачну ділянку на підставі угоди купівлі-продажу, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. М. Войнарівський

16.07.2015