АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/3800/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Антипова Л.О.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», третя особа: ЖРЕО -401 про зміну договору житлового найму та визнання членом сім»ї померлого-наймача та за зустрічним позовом Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про зміну договору житлового найму та визнання членами сім»ї померлого-наймача.

У мотивування вимог посилався на те, що 22.12.1990 року його дядьком, ОСОБА_4 отримано ордер на житлове приміщення №12299 на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено запис №8702 від 17.05.2004 року в книзі реєстрації актів про смерть.

З 2003 року він переїхав до квартири АДРЕСА_1 де проживав ОСОБА_4, й з ним проживав до дня його смерті і продовжує проживати до цього часу.

Зазначав, що він допомагав померлому по господарству оскільки той тяжко хворів, та потребував постійної допомоги, сплачував рахунків за житлово-комунальні послуги.

Факт його проживання підтверджується свідками та актом проживання який не був завірений ЖРЕО-401, проте завірений підписами трьох сусідів.

Враховуючи наведене просив суд:

- визнати його членом сім'ї наймача-померлого ОСОБА_4, що проживав з ним однією сім'єю за його життя за адресою: АДРЕСА_1;

- заборонити КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО №401 вчиняти будь-які дії щодо примусового порядку звільнення його з квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» змінити договір житлового найму за адресою: АДРЕСА_1 на нього.

У серпні 2014 року КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» звернулося в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 за період реєстрації та проживання в спірній квартирі до дня смерті (з 14.02.1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_1) не звертався до адміністрації ЖРЕО-401 з заявами про реєстрацію інших осіб за даною адресою, а також стосовно нарахування житлово-комунальних послуг на інших осіб, що підтверджується довідками ЖРЕО-401 від 22.08.2014 року.

У зв'язку із зняттям 01.04.2014 року з реєстраційного обліку ОСОБА_4, особовий рахунок на квартиру був закритий 02.04.2014 року

Також, зауважувало, що ОСОБА_2 зареєстрований разом з батьками за адресою: АДРЕСА_4.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 безпідставно користується спірним жилим приміщенням та відмовляється звільнити самовільно зайняте жиле приміщення в добровільному порядку, просило суд виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Зазначає, що невірним є висновок суду про недоведеність порушення його прав відповідачем щодо невизнання його членом сім»ї померлого наймача.

Актом від 26.06.2013 року та показами свідків підтверджується факт спільного проживання однією сім»єю з наймачем ОСОБА_4 та ведення ними спільного господарства.

Судом безпідставно відмовлено у прийнятті листів супроводу замовлення в кількості 22 аркуші, які підтверджують те, що в період перебування ОСОБА_4 в лікарні, саме він забезпечував ліками свого рідного дядька.

Також в рішенні не наведено мотивів задоволення зустрічного позову, який не підкріплений жодним доказом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 22.12.1990 року ОСОБА_4 отримано ордер на житлове приміщення №12299 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.208-209).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено запис №8702 від 17.05.2004 року в книзі реєстрації актів про смерть (а.с.8).

Звертаючись в суд з позовом про зміну договору житлового найму та визнання членом сім»ї наймача ОСОБА_2 посилався на те, що він є племінником померлого наймача, з 2003 року проживав разом з ним, вели спільне господарство.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985 року із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування ЖК України», в п.9 зазначається, що суди повинні кожний раз перевіряти чи дотриманий порядок вселення в квартиру, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи обумовлювався угодою між цими особами певний порядок користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З аналізу наведених вище статей слідує, що задля визнання членом сім»ї наймача та зміну договору житлового найму необхідним є встановлення факту їх спільного проживання у цьому житловому приміщенні на день смерті наймача та ведення спільного господарства.

У силу ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як на підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 посилався на Акт від 26.06.2013 року та покази свідків які, на його думку, підтверджують факт спільного проживання однією сім»єю з наймачем ОСОБА_4 та ведення ними спільного господарства.

З акту від 26 червня 2013 року, підписаного мешканцями квартир №№90,82,133 в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ними засвідчено факт проживання ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 з 2003 року по червень 2013 року (а.с.18).

Разом з тим, даний акт не завірений ЖРЕО-401, не підтверджує саме факту постійного проживання та ведення спільного господарства та не підтверджується іншими матеріалами справи.

Допитана судом свідок ОСОБА_6, яка працювала двірником і обслуговувала будинок, в якому проживав наймача з 1996 року по 2006 рік показала, що була в померлого 2 рази на місяць й нікого, окрім нього не бачила.

Покази свідків ОСОБА_7, яка є сестрою померлого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є сусідами померлого та позивача, не можуть бути покладені в сонову рішення суду про задовлення позову ОСОБА_2, оскільки свідок ОСОБА_7 є зацікавленою особою в силу родинних стосунків з позивачем, а свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, його добрі знайомі.

До того ж покази цих свідків суперечать письмовим доказам.

Судом вірно не взято до уваги квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги, оскільки квитанції після червня 2004 року, тобто після смерті наймача не стосуються суті спору, а квитанції за 2004 рік виписані на ім»я наймача ОСОБА_10, й вони не містять доказів оплати послуг саме позивачем.

Лист супроводу замовлення від 06.05.2004 року та від 08.05.2004 року не підтверджують те, що дані ліки були необхідні за призначенням лікаря ОСОБА_10, й те, що вони придбані саме позивачем, оскільки замовником є ОСОБА_11 (а.с.226).

Посилання на те, що він разом з сестрою померлого ОСОБА_4 здійснювали організацію і проведення поховання ОСОБА_4, не свідчить про те, що він є членом сім»ї власника, в розумінні ст.64 ЖК України, оскільки зазначені вище дії є лише його правом і виявом поваги до свого дядька.

Також береться до уваги й те, що ОСОБА_4 за період реєстрації та проживання в спірній квартирі до дня смерті (з 14.02.1991 року поІНФОРМАЦІЯ_1) не звертався до ЖРЕО-401 з заявами про реєстрацію інших осіб за даною адресою, а також стосовно нарахування житлово-комунальних послуг на інших осіб, що підтверджується довідками ЖРЕО-401 від 22.08.2014 року (а.с.214-216).

Крім того, з копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований разом з батьками за адресою: АДРЕСА_4, тобто має право користування іншим житлом.

Таким чином посилання позивача на його постійне проживання в квартирі АДРЕСА_1 до смерті наймача та ведення спільного господарства з наймачем не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи, що в свою чергу, не дає підстав для задоволення вимоги про визнання позивача членом сім»ї наймача в розумінні положень ст. 3 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України так і вимог про зобов'язання КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» змінити договір житлового найму та заборону КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО №401 вчиняти будь-які дії щодо примусового порядку звільнення його з квартири АДРЕСА_1, оскільки позивач не набув право на житло, так як не був членом сім'ї наймача.

Задовольняючи зустрічні вимоги про виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири, суд першої інстанції підставно виходив з обґрунтованості вимог виходячи з наступного.

На підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 року № 335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» будинок АДРЕСА_1 з 02.09.2013 року знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (а.с.205-206).

Наймач ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був знятий КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» з реєстраційного обліку 01.04.2014 року на підставі довідки відділу реєстрації смерті у м. Києві від 20.03.2014 року за № 752/01-22-2 (а.с.213).

У зв'язку із зняттям 01.04.2014 року з реєстраційного обліку ОСОБА_4, особовий рахунок на квартиру був закритий 02.04.2014 року, що підтверджується довідкою ЖРЕО-401 від 22.08.2014 року (а.с.207).

Листом від 27.08.2014 року КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та приписом-попередження від 15.04.2014 року ЖРЕО №401 запропоновано позивачу звільнити спірну квартиру (а.с.6,219). Дані вимоги залишені без реагування.

За вимогами ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст. 98 ЖК України передбачається, що тимчасові мешканці на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Ст. 99 ЖК України вказує на те, що піднаймачі і тимчасові мешканці самостійного права на займане житлове приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму житлового приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім»ї, а також тимчасові мешканці зобов'язані негайно звільнити займане житлове приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого житлового приміщення.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що право користування жилим приміщенням, до якого вселилися піднаймачі чи тимчасові мешканці, є похідним від прав на нього наймача та членів його сім'ї, які проживають разом з ним. Незалежно від строку проживання в жилому приміщенні перші самостійного права на жиле приміщення не набувають.

Право користування жилим приміщенням у піднаймачів і тимчасових мешканців припиняється одночасно з припиненням договору найму жилого приміщення, незалежно від підстав припинення, тобто договір піднайму автоматично втрачає свою силу і зазначені особи зобов'язані терміново звільнити приміщення. Таке виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Попередження піднаймача про виселення у зв'язку з припиненням договору найму не потребується. У разі відмови піднаймача і тимчасових мешканців звільнити приміщення при припиненні договору найму виселення проводиться у судовому порядку.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є тимчасовим мешканцем та проживає в спірній квартирі без достатніх на те правових підстав, й відмовляється в добровільному порядку звільнити квартиру, а оплата житлово-комунальних послуг не дає права на житлову площу,тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову та виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Слід також зазначити, що фактично в позивача виник спір про визнання за ним права користування жилим приміщенням, проте позов ним заявлено до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», третя особа: ЖРЕО -401 про зміну договору житлового найму та визнання членом сім»ї померлого-наймача.

В силу ст. 11 ЦПК України, суд розглянув позов в межах заявлених вимог, повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: