Справа № 739/15/15-ц Провадження № 22-ц/795/597/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Чепурко В.В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Поклад Д.В.,
за участю:позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є необґрунтованим. Так, апелянт вважає, що суд не мав брати до уваги покази свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як належний доказ по справі, які є сумнівними та суперечливими. Також, апелянт вказує, що вона не відмовлялась від проведення по справі експертизи, проте суд за незрозумілих обставин зазначив, що позивач відмовилась від проведення експертизи. Суд не звернув уваги на п.3 ч.1 ст.208, ст.218 ЦК України.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ст308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом по даній справі встановлено, що наприкінці квітня 2014 року між сторонами усно було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач ОСОБА_5 придбала у відповідача ОСОБА_6 акордеон марки «HORCH» за 3500 грн. На виконання даного укладеного договору позивач частинами сплатила відповідачу грошові кошти у сумі 3500 грн. за період з квітня по червень 2014 року і 22 червня 2014 року відповідач передав ОСОБА_5 акордеон. Вказані обставини сторонами визнаються і не оспорюються.

18.09.2014 викладачем Шосткінської дитячої школи мистецтв ОСОБА_9 була встановлена непридатність придбаного інструменту для навчання в музичній школі (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, що позивачем не доведено введення її в оману під час укладення договору купівлі-продажу акордеону щодо його справності та щодо перебування цього акордеону раніше у власності ОСОБА_10

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Звертаючись з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивач послалася на ст. 229 та ст. 230 ЦК України, зазначивши, що договір вона уклала не вільно, а під впливом недобросовісних дій з боку відповідача, які полягали у навмисному створенні у неї хибного уявлення про обставини (щодо колишнього власника ОСОБА_10 та щодо справності інструменту), що мали істотне значення для укладення договору. Діями відповідача їй завдано моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначив в п.19 Верховний Суд України в своїй постанові №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним».

Аналізуючи зазначені вище правові норми, та з огляду на обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач не навела будь-яких підстав, які б свідчили про її помилку щодо обставин, які мають істотне значення, при укладенні договору купівлі-продажу акордеону. Позивач пояснила суду, що під час укладення договору купівлі-продажу розуміла, що купує не новий музичний інструмент, проте не вжила заходів для перевірки його якостей, довірившись словам продавця щодо належної якості музичного інструменту.

З огляду на це, підстави для визнання договору недійсним з підстав укладення договору внаслідок помилки (ст.229 ЦК України) - відсутні.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як зазначив в п.20 Верховний Суд України в своїй постанові №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не навела суду доказів того, що з боку відповідача мали місце дії чи бездіяльність, направлені на введення позивача при укладенні договору купівлі-продажу акордеону в оману. Справність музичного інструменту на час укладення правочину підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 Їх показання позивачем не спростовані. Тестування, яке було проведено викладачем Шосткінської дитячої школи мистецтв ОСОБА_9 датовано 18.09.2014, тобто відбулося майже через три місяці після вчинення правочину. Що відбувалося з придбаним музичним інструментом ці три місяці позивач не пояснила. Належність в минулому даного акордеону (як зазначила позивач) відомому в м. Новгород - Сіверський музиканту ОСОБА_10 при укладенні договору з'ясовувалася позивачем лише на словах, без витребування будь-яких підтверджуючих документів і в подальшому, при пред'явлені позову позивач не навела суду переконливих доказів, що даний акордеон не міг належати цій особі. Та обставина, що один з акордеонів ОСОБА_10 зберігається в музичній школі, а іншій - у родичів померлого, доказує лише наявність у цього музиканта не менше двох інструментів, проте не виключає наявність за життя у його власності більшої кількості музичних інструментів. Крім того, даний акордеон позивачем придбавався не як колекційний, а як приладдя для музичних занять онука позивача.

Зважаючи, що кожна із заявлених позивачем вимог є самостійною підставою недійсності правочину та враховуючи доводи апеляційної скарги, твердження апелянта про недійсність договору купівлі-продажу є безпідставними, так як сукупність матеріалів справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б достовірно свідчили про вчинення договору купівлі-продажу з порушенням ч.3 ст.203 ЦК України та про наявність підстав для визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу недійсним на підставі статей 229-230 ЦК України, у зв'язку з вчиненням його під впливом помилки або обману з боку відповідача, оскільки, як вірно встановлено судом, позивач усвідомлювала природу укладеного нею правочину, розуміла, що укладає договір купівлі-продажу щодо не нового товару, усвідомлювала права та обов'язки, які виникнуть у зв'язку з укладенням договору. Тобто, позивач правильно сприймала фактичні обставини укладеного договору, а тому суд не вбачає підстав для застосування положень статей 229, 230 ЦК України.

Оскільки суд дійшов висновків про відмову у визнанні правочину недійсним, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення збитків та моральної шкоди.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: