Справа № 495/238/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

24 лютого 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Пантелеєва Г.Г. (довіреність № 405/07 від 14.01.2015 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 18.10.2000 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/238/15-ц

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області

до ОСОБА_2

про стягнення надміру виплаченої пенсії

В С Т А Н О В И В:

19.01.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про стягнення надміру виплаченої пенсії (а.с.1-3).

Так позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 надміру виплачену пенсію в розмірі 165 512,17 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2015 року було відкрито провадження у справі № 495/238/15-ц за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії. Судове засідання було призначено на 24.02.2015 року о 10:00 год. (а.с.17).

В судовому засіданні представник позивача - Пантелеєва Г.Г., позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог УПФ України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області та просив суд прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 21.11.2001 року по 30.11.2003 року на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області було призначено пенсію по інвалідності на підставі довідки МСЕК серії 2-18 ОА № 049626, яка надійшла на адресу позивача 03.12.2001 року (вх.№1008), заяви про призначення пенсії від 10.12.2001 року, зареєстрованої за № 5/406, документів про стаж та заробітну плату, наданих ОСОБА_2

За період з 01.12.2003 року по 30.09.2014 року на підставі витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОА № 074651, виданого безстроково 21.10.2003 року, який надійшов на адресу Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області 23.10.2003 року (вх.1110), ОСОБА_2 було продовжено виплату.

На виконання наказу головного управління ПФУ в Одеській області №131 «Про проведення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків» від 27.11.2013 року та наказу управління № 292 «Про проведення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків» від 28.11.2013 року, 22.07.2014 року за вих. № 6869/05, спеціалістом управління зроблено запит до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 з метою підтвердження встановлення ОСОБА_2 II групи інвалідності загального захворювання (а.с.8).

11.08.2014 року за вхід.№ 4868/10 на адресу управління надійшла відповідь Одеської обласної медико-соціальної експертизи № 679 від 04.08.2014 року, в якій повідомлено, що ОСОБА_2 був оглянутий первинно 21.11.2001 року Обласною МСЕК № 2 та після огляду встановлено II групу від загального захворювання до 01.12.2003 року, дата чергового переогляду 21.11.2003 року. Інших даних про строк переогляду стосовно цього хворого МСЕК немає (а.с.9).

Враховуючи, що листом Одеського обласного медико-соціальної експертизи від 04.08.2014 року № 679 не підтверджено встановлення зазначеній вище особі групи інвалідності на підставі витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОА № 074651, виданої безстроково 21.10.2003 року, ОСОБА_2 не мав право на отримання в управлінні пенсії по інвалідності.

Як стверджує позивач, у зв'язку з цим, за період з 01.12.2003 року по 30.09.2014 року виникла переплата пенсії на загальну суму 165 512,17 грн. (а.с.10-14).

Рішенням управління Пенсійного фонду України вм. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області № 225/і від 25.11.2014 року з ОСОБА_2 вирішено утримувати надмірно виплачену пенсію шляхом щомісячного відрахування до повного погашення 20 % розміру пенсії, що належить до виплати (а.с.16).

Листом управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області № 11815/06 від 05.12.2014 року ОСОБА_2 було повідомлено про утворену суму переплати пенсії та про необхідність повернення її в добровільному порядку (а.с.15).

Однак, станом на 16.01.2015 р. відповідачем в добровільному порядку надміру виплачених йому сум пенсійних виплат управлінню не відшкодовано.

Дані обставини і стали підставою для звернення управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до суду із відповідною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 стягнення надміру виплаченої пенсії.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення», причини і групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затверджуваного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною першою ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонеру внаслідок зловживань з її боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо) стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Рішенням управління Пенсійного фонду України вм. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області № 225/і від 25.11.2014 року з ОСОБА_2 вирішено утримувати надмірно виплачену пенсію шляхом щомісячного відрахування до повного погашення 20 % розміру пенсії, що належить до виплати (а.с.16).

Таким чином, на підставі даного рішення вже стягується виплата надміру виплаченої пенсії ОСОБА_2

Також суд зазначає, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Згідно із з п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Дослідивши всі зібрані докази по справі, суд не встановив зловживань з боку відповідача по справі ОСОБА_2 щодо надання недостовірної довідки.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що переплата пенсії не пов'язана зі зловживаннями пенсіонера та вже стягується 20 % пенсії на підставі рішення органу,що її призначає, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії, у зв'язку з чим в задоволенні такого позову слід відмовити.

Керуючись ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 1212, 1213, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко