Номер провадження: 22-ц/785/989/15
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.Л.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського управління юстиції Одеської області, КП "Білгород-Дністровське БТІ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з вищевказаним позовом до суду. Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивачі просили: визнати недійсним договір купівлі-продажу серії ВКО № 815398 від 26.06.2008року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрований в реєстрі за № 1444, у відповідності з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4; поновити державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно за ОСОБА_7 шляхом внесення відомостей до Державного реєстру, стягнути судові витрати у сумі 870 грн.

Позивачі та їх представник посилались на порушення вимог закону при укладенні договору купівлі-продажу, на те, що відповідач ОСОБА_4 на момент укладення угоди уже не був власником спірної квартири у зв'язку зі скасуванням судового рішення, на те, що вони як спадкоємці внаслідок договору були позбавлені спадщини.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, посилаючись на законність укладення договору.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, посилаючись на відсутність законних підстав для визнання договору недійсним.

Треті особи участі у розгляді справи не приймали.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і

ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 просять рішення суду від 22

січня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення їх позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення, припинення права власності, обтяження нерухомого майна пов'язані з державною реєстрацією, що скасування рішення суду про визнання права власності є недостатнім, що позивачі не надали докази порушення їх майнових прав, оскільки вони не отримали права власності на спадкове майно, і що вони є неналежними позивачами.

З висновками суду 1-ої інстанції колегія суддів погоджується частково, і вважає за необхідне викласти мотивувальну частину рішення суду в новій редакції.

Згідно з приписами ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, проте не будь-як, а визначеними законом способами.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 1968 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано: квартиру АДРЕСА_1. (т.1а.с.57-58) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, у зв'язку з чим на належну їй частину майна відкрилася спадщина. (т.1 а. с.11,174) До 01 січня 2004 року ніхто зі спадкоємців своїх спадкових прав не оформлював. Окрім ОСОБА_4 (чоловіка померлої), спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є її діти: донька ОСОБА_2 і син ОСОБА_3 (т.1 а.с.8,9-10)

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2004 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на спадкове майно, у тому числі на спірну квартиру. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2008 року вказане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24 листопада 2004 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.(т.1а.с.14-15) Чинним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 20 липня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та у задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. (т.1 а.с.59-60) 26 червня 2008 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом, ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 ( ? частина якої є спадковою). (т.1а.с.116-117)

Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 разом з нею були зареєстровані і проживали чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_3(т.1а.с. 249) Згідно з чинним рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину. (а.с.249-250) 18 липня 2013 року Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.(т.2а.с.28) Позивач ОСОБА_2 доказів належного прийняття спадщини не надала, у визначенні їй додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.(т.1а.с.249-250)

За змістом ст. ст. 215 ч.1,3,216ч.1,3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1,3,5 та 6 ст.203 цього кодексу; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину…; правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п.10) реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. …У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК."

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стороною оспореного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не були. А відтак, реституція як спосіб захисту порушеного права з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України, за будь-яких обставин до його поновлення не призведе.

У наявних зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. ст. 387, 388 ЦК України, які надають право витребувати майно у набувача. Відтак, позивачами обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Оскільки ОСОБА_3 прийняв спадщину, однак у видачі йому свідоцтва про право на спадщину відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, то він не позбавлений можливості захищати своє порушене право, однак іншим шляхом, зокрема шляхом визнання права власності на належну йому частку спадщини та витребування її від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Позивач ОСОБА_2 доказів належного прийняття спадщини в цій справі не надала, а тому неможливо вважати, що укладеною угодою були порушені її права, як спадкоємця, та вона вправі оспорювати укладену угоду.

За таких обставин, в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду 1-ої інстанції належить змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в новій редакції, а у решті рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2014 року змінити в частині викладення мотивувальної частини.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова