УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної і моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею земельної ділянки АДРЕСА_1 та розташованого на ній будинку. Протягом 2012-2013 років на суміжній земельній ділянці на відстані менше метра від її будинку споруджується триповерховий будинок. Вказане будівництво вкрай негативно вплинуло на технічний стан одноповерхового дачного будинку, що належить позивачу, а саме: в несучих та огороджуючих конструкціях з'явились численні наскрізні тріщини, будинок дав значні нерівномірні просадки. Вказані обставини ставлять під загрозу життя і здоров'я позивача та її родичів. Крім того, значно погіршилися умови інсоляції. Згоди на будівництво відповідачем даного триповерхового будинку вона не давала. Для відновлення нормальної життєдіяльності ОСОБА_6 необхідно відремонтувати її будинок. З урахуванням наведеного позивач вважає, що їй заподіяна матеріальна та моральна шкода, яку просить стягнути із відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації на відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши викладені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо обґрунтування розміру завданих позивачеві збитків. Разом з тим матеріалами справи доведено причинний зв'язок між існуючими пошкодженнями майна ОСОБА_6 та протиправною поведінкою ОСОБА_7, що є підставою для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 червня 2008 року ОСОБА_6 є власницею земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,0548 га, з цільовим призначенням - дачне будівництво, та 6/100 частини ДБК «Селекція», що складається із дачного будинку під літ. «Д», загальною площею 45,4 кв. м, та надвірних споруд № 1 - огорожі, розташованих на цій земельній ділянці.

Власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2, є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року.

Після придбання вищевказаної земельної ділянки відповідачем розпочато будівельні роботи.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 13 грудня 2012 року будівництво визнано закінченим, а об'єкт готовим до експлуатації.

12 липня 2013 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності на дачний будинок АДРЕСА_2, загальною площею 370 кв. м, житловою площею 206,4 кв. м.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, стверджує, що внаслідок будівництва відповідачем житлового будинку, згоду на яке вона не давала, її будинок зазнав пошкоджень, вартість відновлювальних робіт становить близько 150 тис. грн.

Із роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» <nau://ukr92>, вбачається, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Зробивши на підставі експертизи висновок про наявність причинного зв'язку між будівництвом дачного будинку відповідача і пошкодженнями будинку позивача та надання останньою належних і допустимих письмових доказів спричинення їй майнової шкоди, апеляційний суд відмовив у стягненні збитків з підстав відсутності будь-яких обґрунтувань розміру завданих ОСОБА_6 збитків.

При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишено наданий ОСОБА_6 робочий проект посилення несучих конструкцій її дачного будинку та кошторис витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права (т. 3 а. с. 136-183).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не мотивував відхилення наданого позивачем доказу, який містить обґрунтування обсягу робіт, необхідних для відновлення порушеного права останньої, та кошторису, яким визначено розрахунок витрат на проведення цих робіт.

Крім того, не можна визнати обґрунтованим висновок апеляційного суду про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки такий висновок суперечить іншому висновку цього суду про відсутність підстав для стягнення майнової шкоди.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська