АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1781/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/12/15 Доповідач - Бахметова В.Х.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Ткач О. І., Гірський Б. О.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю -. представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" на рішення Кременецького районного суду від 02 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" про захист прав споживача, визнання договору нікчемним та стягнення коштів.-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 серпня 2014 року, з метою придбання міні-трактора DongFeng 244E, між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» (далі - ТзОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс») укладено договір фінансового лізингу №010249 з трьома додатками.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач не має ліцензії на зайняття таким видом діяльності як фінансовий лізинг, а договір, укладений між ними, не був нотаріально посвідчений, тому в силу ст.220 ЦК України просив визнати вказаний договір недійсним (нікчемним).

Крім того, ОСОБА_1 було сплачено ТзОВ "АвтоФінанс" перший лізинговий платіж в розмірі 5455 грн. та авансовий платіж - 50 % вартості міні-трактора в розмірі 27 275 грн., тому просив суд стягнути з ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" сплачені ним кошти в розмірі 32 730 грн.

Рішенням Кременецького районного суду від 02 жовтня 2014 року позов задоволено:

визнано договір № 010249 фінансового лізингу від 05 серпня 2014 року укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" та ОСОБА_1 недійсним ( нікчемним );

стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" (ідентифікаційний код юридичної особи 38104479, місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул Аніщенка, 3-А, оф. 310) на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 32 730 (тридцять дві тисячі сімсот тридцять гривень).

стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

· Апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що договір фінансового лізингу підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки законом така вимога не передбачена.

· Крім цього, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що в спірному договорі відсутні такі обов'язкові умови, а саме не зазначено строк лізингу, строки поставки, і хто є продавцем предмету лізингу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погоджуються з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, відповідає матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.08.2014 року між ОСОБА_1 та ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" укладено договір фінансового лізингу №010249, згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Як вбачається з квитанції №1263/з19 від 05.08.2014 року, ОСОБА_1 сплатив ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" 5 455 грн.( а.с. 17 ).

07.08.2014 року ОСОБА_1 сплатив відповідачу 27 275 грн., що підтверджується квитанцією №к6/7/22 ( а.с. 18 ).

Згідно ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст.220 ЦК України, передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Суд першої інстанції, визнаючи договір фінансового лізингу недійсним (нікчемним), оскільки він нотаріально не посвідчений, виходив зі ст.799 ЦК України, відповідно до якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу. Спір у вказаній справі випливає з правовідносин, які мають окреме регулювання, крім того, у правовідносинах є спеціальний закон - Закон України "Про фінансовий лізинг", згідно якого нотаріальне посвідчення такого договору не є обов'язковим.

Також не можна погодитись з висновком суду щодо обов'язкової наявності у договорі лізингу умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізиногодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар тощо.

Висновок суду першої інстанції, щодо нечітко визначеного строку лізингу, а умови щодо строків поставки предмета лізингу не відповідають строкам, які повідомляв представник відповідача під час укладення договору не відповідає матеріалам справи, а саме договору фінансового лізингу. Так, в розділі 2 "Строк дії договору та строк лізингу" вищезазначеного договору в п.2.1 чітко визначено строк дії договору ( 78 календарних місяців з моменту підписання ). В п.2.2 договору передбачений строк лізингу, який становить 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання - передачі предмета лізингу. Таким чином колегія суддів не може погодитись з вищенаведеним висновком суду першої інстанції.

Безпідставним є посилання апелянта, що оскільки фінансовий лізинг є фінансово послугою, яка включає залучення активів фізичних осіб то відповідач вправі здійснювати такі послуги при наявності ліцензії Нацкомфінпослуги.

Згідно ч.2,4 ст.5 Закону України " Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

В зв'язку з викладеним лізингодавець повинен стати на облік в Нацкомфінпослуг у відповідності до вимог Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22 січня 2004 року № 21 ( у редакції розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 24 червня 2005 року № 4241 ).

З матеріалів справи вбачається, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, відповідача ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанас" взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, що підтверджується довідкою ФЛ №486 від 11.09.2012 року (а.с.44).

Тому не заслуговують на увагу твердження позивача ОСОБА_1 про те, що у ТзОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" відсутня ліцензія для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, а тому відповідно до ст. 227 ЦК України це є додатковою підставою для визнання недійсним укладеного між ними договору, оскільки для юридичної особи, яка не є фінансовою установою достатньо мати довідку про взяття її на облік, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено помилку у застосуванні норм матеріального права, тому постановлене ним судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання договору нікчемним та стягнення коштів.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 02 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" про захист прав споживача, визнання договору нікчемним та стягнення коштів.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Х. Бахметова