Справа № 559/2498/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

в особі секретаря Крушняк О.С.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_4 до Дубенської виховної колонії, Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області про поновлення порушених трудових прав та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Дубенської виховної колонії, Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області про поновлення порушених трудових прав та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона працює вчителем світової літератури та української мови загальноосвітньої школи Дубенської виховної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області. Пройшла курси підвищення кваліфікації при РОІППО, проатестована у 2012 році на підтвердження вищої категорії та присвоєння звання «старший вчитель». Була прийнята і працювала з 2002 року вчителем зарубіжної літератури, а з 2012 року вчителем світової літератури, української мови та літератури з повним тижневим навантаженням.

Проте, незважаючи на те, на яку посаду вона призначена, з яким тижневим навантаженням, категорію та звання, директор школи ОСОБА_2 своїм наказом в навчальних 2015 - 1016 роках розподілила їй 2,5 години художньої культури. Свої дії пояснила тим, що вона за дипломом вчитель російської мови і літератури, а в плані цього предмета немає.

Позивачка прийнята у 2012 році вчителем світової літератури та української мови і літератури, тому повинна бути забезпечена годинами з цього предмету.

Директор школи, як керівник, не передбачила зменшення учнів та кількості годин і не провела скорочення вчителів відповідно до чинного законодавства. Наказу по школі про зміну істотних умов праці не видавалось, згоди на зменшення тижневого навантаження вона не надавала, тому не було підстав для зменшення їй тижневого навантаження.

Таким чином, неправомірні дії відповідача призвели до порушення прав позивачки, що виразилось у погіршенні умов праці, бо внаслідок зменшення тижневого навантаження до 2,5 годин художньої культури значно зменшилась заробітна плата.

Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано і моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з приниженням її як людини, як вчителя із багаторічним педагогічним стажем. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 2000 гривень.

Просить скасувати наказ № 317 від 31.08.2015 року про визначення тижневого навантаження її як вчителю -предметнику у 2,5 години. Поновити її 18 годинне тижневе навантаження, стягнути з відповідача втрачений заробіток та заподіяну моральну шкоду.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав зазначених у позові, просить їх задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача директор школи № 9 Дубенської виховної колонії Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила повністю та пояснила, що станом на 01 вересня 2015 року в школі Дубенської виховної колонії перебувало 55 учнів (чотири класи). Що стосується вчителів-філологів, то на трьох педагогічних працівників навантаження становить 43,5 години, зокрема української мови і літератури 17,75 годин, іноземної (англійської) 14,5 годин, світової літератури 8,75 годин, художньої культури 2,5 години. Вказані години було поділено згідно спеціальностей вчителів за дипломами.

Враховуючи те, що згідно навчального плану такі предмети, як російська мова і література відсутні та викладатися в школі Дубенської виховної колонії не будуть, нею особисто на власний розсуд було прийнято рішення про надання ОСОБА_4 2,5 години з предмету художня література та у звязку з чим видано наказ № 317 від 31.08.2015 року про тижневе годинне навантаження. Письмово про зміну істотних умов праві вчитель ОСОБА_4 повідомлена не була. Вважає свої дії щодо видачі наказу № 317 від 31.08.2015 року про визначення тижневого навантаження ОСОБА_4 законними. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги заперечила та пояснила, що Дубенська виховна колонія не визнає позов ОСОБА_4, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

У зв'язку, із зменшенням учнів в школі Дубенської виховної колонії, а саме, починаючи з 2013 року по даний час, зменшилось кількість класів та годин уроків і передбачити, яка кількість дітей буде навчатися в школі неможливо.

Що стосується призначення на посаду ОСОБА_4, то відповідно до наказу начальника Дубенської виховної колонії №35 о/с від 10 серпня 2012 року «По особовому складу» згідно статті 32 Кодексу законів про працю України ОСОБА_4, вчителя загальноосвітньої школи перевели на посаду вчителя загальноосвітньої школи, а не на посаду вчителя світової літератури, української мови та літератури.

Позивачем ОСОБА_4 також були пред'явлені вимоги до відповідача про відшкодування моральної шкоди, яка нібито полягає в тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано і моральну шкоду, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, яких зазнала у зв'язку з приниженням її як людини, як вчителя із багаторічним педагогічним стажем.

Позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні визнала, що в порушення вимог ст. 32 КЗпП України до винесення наказу № 317 від 31.08.2015 року директором школи ОСОБА_2 адміністрацією Дубенської виховної колонії вчитель ОСОБА_4 не була письмово повідомлена за два місяці про зміну істотних умов праці.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог із слідуючих підстав.

У відповідності до ч.І ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачка працює вчителем світової літератури та української мови загальноосвітньої школи Дубенської виховної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області. Пройшла курси підвищення кваліфікації при РОІППО, проатестована у 2012 році на підтвердження вищої категорії та присвоєння звання «старший вчитель». Була прийнята і працювала з 2002 року вчителем зарубіжної літератури, а з 2012 року вчителем світової літератури, української мови та літератури з повним тижневим навантаженням.

31.08.2015 року директор школи ОСОБА_2 своїм наказом по навчальних 2015 - 1016 роках розподілила ОСОБА_4М тижневе навантаження у 2,5 години художньої культури. Свої дії пояснила тим, що вона за дипломом вчитель російської мови і літератури, а в плані цього предмета немає.

При цьому, Наказ по школі адміністрацією Дубенської виховної колонії про зміну істотних умов праці вчителя ОСОБА_4 не видавався, остання не була письмово попереджена про зміну істотних умов праці за два місяці, а також згоди на зменшення тижневого навантаження не надавала.

У відповідності до ч.3 ст.32 КЗпП України у звязку із змінами організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою. При зміні істотних умов праці системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше як за два місяці.

Ч.4 ст. 32 КЗпП України передбачено, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 статті 36 цього Кодексу.

Однак, при прийнятті рішення про зміну істотних умов праці вчителя ОСОБА_4 вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України адміністрацією Дубенської виховної колонії виконанні не були.

Таким чином, неправомірні дії відповідача щодо зміни істотних умов праці внаслідок видачі наказу № 317 від 31.08.2015 року призвели до порушення прав позивачки. Погіршились умови праці, внаслідок зменшення тижневого навантаження до 2,5 годин розмір заробітної плати істотно зменшився.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивачки, щодо поновлення попередніх істотних умов праці та стягнення втраченого заробітку.

При визначенні розміру втраченого заробітку суд виходить з поданого Дубенською виховною колонією розрахунку, згідно до якого позивачка за період роботи з 31.08.2015 року по 26.11.2015 року ( дата винесення судового рішення) отримала 2189,06 гривень, тоді як при поновленні порушеного права з розрахунку 18- годинного тижневого навантаження та виконану роботу за аналогічний вказаний період повинна була отримати 10731,09 гривень. За таких умов, розрахунок втраченого заробітку визначається шляхом виплати різниці між фактично отриманим заробітком та втраченим ( 10731,09 2189,06) = 8542,03 гривень, що підлягає виплаті.

Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачка обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду душевними хвилюваннями, однак належних та обгрунтованих доводів, які б підтвердили розмір компенсації в сумі 2000 гривень суду не надала. Суд, виходячи з обставин справи та власного переконання вважає, що розумна сатисфакція заподіяної моральної шкоди, яка підлягає виплаті позивачці становить 500 гривень.

Керуючись ст. 3,6,57,60,212,215,218, ЦПК, ст. 22, 32, 222, 232, 235, 238 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Дубенської виховної колонії Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області про поновлення порушених трудових прав та стягнення моральної шкоди - задоволити частково.

Наказ № 317 від 31.08.2015 року « Про розподіл педагогічного навантаження вчителя школи на перший семестр 2015 2016 рік ОСОБА_4, виданий директором Дубенської загальноосвітньої школи № 9 2-3 ступенів Дубенської виховної колонії Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області визнати незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_4 18 (вісімнадцяти) годинне тижневе навантаження вчителя -предметника.

Стягнути з Дубенської виховної колонії Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_4 втрачений заробіток за період з 31.08.2015 р по 26.11.2015 року в сумі 8542, 02 ( вісім тисяч пятсот сорок дві) гривні 02 копійки.

Стягнути з Дубенської виховної колонії Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_4 заподіяну моральну немайнову шкоду в сумі 500 ( пятсот) гривень.

Стягнути з Дубенської виховної колонії Державної Пенітенціарної служби України в Рівненській області судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за не обгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: