Справа № 158/2406/14-ц
Провадження № 2/0158/57/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Костюкевича О.К.

секретаря Хмілевської І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та ОСОБА_2 30.04.2014 року укладено договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_1 передав відповідачеві 40000 грн. з кінцевим терміном повернення до 30.04.2015 року, погашаючи заборгованість щомісячними платежами, але не менше як по 3000 гривень щомісячно. про що було написано розписку. Однак до цього часу відповідач будь-яких коштів не повернув. Посилаючись на викладені обставини просить стягнути з відповідача на його користь 59069 грн. 86 заборгованості за договором позики.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. До суду подано заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення боргу в сумі 40 000 грн. та просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 30.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1, як позикодавець надав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 40000 грн. зі строком повернення до 30.04.2015 року. На підтвердження укладеного договору позичальником видано розписку, вчинену у простій письмовій формі (а.с. 3-4). При цьому позичальник зобов'язався повертати борг щомісячними платежами не менше ніж 3000 гривень в місяць.

За умовами даного договору (п. 7.1), якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 100 гривень штрафу/пені за кожний день прострочення зобов'язання.

Заборгованість відповідача станом на 26.10.2014 року становить 59069,86 грн. з яких: неповернена сума позики - 40000 грн.; 489,86 грн. - 3% річних від простроченої суми, штраф/пеня, яка нарахована на основну суму позики - 14900 грн., 3680 грн. - індекс інфляції.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач надав позивачеві розписку про позичені гроші. Умови надання позики та відповідальність за порушення умов договору, викладені у договорі, підписаному сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно п. 7 договору позики та в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

В підтвердження своїх заперечень відповідач не подав жодного належного доказу. Вказаний договір недійсним не визнано, позов про це не заявлявся і предметом судового дослідження не був. Ніяких клопотань з цього приводу відповідач не заявляв.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики підставний та підлягає до задоволення.

Оскільки згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави 590,70 грн. судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 11, 58-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 59069 (п'ятдесят дев'ять тисяч шістдесят дев'ять) грн. 86 коп. заборгованості за договором позики від 30.04.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 590 грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які були відсутні під час проголошення рішення, в цей же термін з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Ківерцівського районного суду Костюкевич О.К.