Справа № 152/2202/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Мазур В.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті в м. Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

встановив:

10.12.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що в кінці серпня 2013 року перебувала з відповідачем у близьких стосунках, завагітніла, але одружуватися з нею відповідач не бажав. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину - доньку ОСОБА_3. 29.07.2014 року відповідач визнав своє батьківство щодо доньки, подавши в органи ДРАЦС відповідну заяву.

Донька проживає з нею, перебуває на її повному утриманні, тоді як відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що відповідач працює директором Зведенівської СЗШ І-ІІІ ступенів, має регулярний заробіток в розмірі 4135 грн. на місяць, тому має змогу сплачувати аліменти. Відповідач має на утриманні неповнолітнього сина і сплачує на його користь аліменти, проте, є працездатним, фізично здоровим, має регулярний заробіток і не позбавлений можливості утримувати ще й доньку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття. Суду пояснила, що доньку утримує сама, без участі відповідача, який добровільно коштів на утримання дитини не надає взагалі. Ухилення відповідача від утримання доньки ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, оскільки вона не працює, здійснюючи догляд за дитиною. В середньому на утримання дитини на місяць вона витрачає 1000 грн. Кошти на утримання дитини отримує від держави у виді допомоги при народженні дитини, а також, в утриманні дитини допомагають її батьки, з якими вона проживає. Відповідач працездатний, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, тому має змогу та повинен утримувати доньку ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що працює директором Зведенівської СЗШ, має постійний дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 3000-3500 грн., тому згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3. Він працездатний, на даний час проходить службу в Збройних Силах України, так як мобілізований з 2014 року, де також отримує заробітну плату в середньому 1600-1700 грн. Окрім доньки ОСОБА_3, на утриманні він має сина ОСОБА_4, сплачує аліменти на його користь в розмірі 1/4 частки від заробітку. Також, він має не погашені кредитні зобов'язання перед банком. У зв'язку із наведеним, позов визнає частково. Просить аліменти визначити не в розмірі 1/4 частки від заробітку, а в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, оскільки він не спроможний буде сплачувати аліменти та погашати кредит в банку одночасно.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №292390 (а.с.3), а також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.36-37).

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю, що вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Зведенівської сільської ради від 05.11.2014 року за №516 (а.с.4).

Також, судом встановлено, що дитина сторін знаходиться на утриманні матері, що стверджувала в позовній заяві та в судовому засіданні позивачка і не заперечив відповідач, оскільки заперечень щодо позовної заяви відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 10.12.2014 року, не надав.

Відповідач добровільно щомісячно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та пояснень в судовому засіданні позивачки, і не заперечується відповідачем, оскільки заперечень щодо позову відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 10.12.2014 року не надав.

Крім того, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він здоровий, працездатний, працює директором Зведенівської СЗШ І-ІІІ ступенів, отримує заробітну плату в середньому 3000-4000 грн., що підтверджується, також, довідками відділу освіти Шаргородської РДА від 08.12.2014 року та від 15.01.2015 року (а.с.6, 31).

До того ж, судом встановлено, що з 01.08.2014 року відповідач призваний для проходження військової служби в ЗСУ, проходить військову службу в Могилів-Подільському прикордонному загоні, виконував завдання по лінії державного кордону в межах Донецької та Луганської областей (контрольованих силами АТО), до даного часу з військової служби в запас не звільнений (не демобілізований), отримував заробітну плату в сумі 2895,50 грн., що підтверджується довідками Могилів-Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Прикордонної Служби України від 26.01.2015 року та від 19.02.2015 року (а.с.38, 58).

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання доньки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, з якою проживає донька, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_3.

Крім того, судом встановлено, що відповідач має ще одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, зокрема, в розмірі 768,79 грн. на місяць, що підтверджується рішенням Шаргородського районного суду від 13.03.2013 року, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11.04.2013 року, довідкою відділу освіти Шаргородської РДА від 15.01.2015 року (а.с.27, 28-29, 31).

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами, зокрема: що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримання якої є предметом даного спору; що відповідач не приймає участі в утриманні дитини взагалі, у зв'язку із чим дитина знаходиться на повному утриманні матері; що відповідач має на утриманні, крім доньки ОСОБА_3, неповнолітнього сина ОСОБА_4, сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання доньки, без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється, хоча відповідач молода та працездатна людина, працює та має постійний заробіток.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід), так як судом встановлено, що останній працює директором Зведенівської СЗШ, а також отримує заробіток при проходженні військової служби в складі Збройних Сил України.

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача, слід визначити у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 10.12.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання донькою сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Також, суд враховує при визначенні розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, і ту обставину, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від свого заробітку (доходу).

При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження відповідача про неспроможність сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) через те, що він вже сплачує аліменти та має непогашені кредитні зобов'язання, оскільки доказів про стягнення з нього коштів на погашення кредиту відповідач суду не представив. До того ж, суд констатує той факт, що при стягненні аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, загальний розмір утримань з заробітку відповідача не перевищуватиме половину його заробітку (доходу) (1/4 + 1/4 = 1/2), з огляду на вимоги ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати боржника, який може бути утримано у разі стягнення аліментів, становить п'ятдесят відсотків.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя АДРЕСА_1, працюючого директором Зведенівської СЗШ І-ІІІ ступенів, який проходить військову службу в Збройних Силах України (Могилів-Подільський прикордонний загін), на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя