УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С. Євграфової Є.П.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Полтава-банк» (далі - ПАТ «Полтава-банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення, посилаючись на те, що 30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала 100 тис. доларів США.

На забезпечення повернення грошових коштів, отриманих за кредитним договором, ОСОБА_3 передала в іпотеку позивачу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 жовтня 2011 року звернуто стягнення на користь ПАТ «Полтава-банк» на заставлене майно -вищевказану квартиру.

10 грудня 2012 року на адресу відповідачів банк надіслав вимоги про добровільне виселення із жилого приміщення протягом місяця з дня отримання вимоги для його реалізації для погашення кредитної заборгованості. Однак зазначені вимоги не були виконані і спірне житлове приміщення в добровільному порядку відповідачами не звільнено.

Позивач просив виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку у зазначеному житловому приміщенні, без надання іншого житла.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, провадження у справі закрити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 30 серпня 2007 року між ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 62 про надання кредиту у сумі 100 тис. доларів США зі строком повернення до 30 серпня 2022 року.

Між ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 75, відповідно до якого у разі невиконання останньою своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим рішенням суду від 04 жовтня 2011 року було стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 085 547 грн 65 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яке набрало законної сили.

10 грудня 2012 року на адресу відповідачів ПАТ «Полтава-банк» надіслало вимоги про добровільне виселення (звільнення) жилого приміщення протягом одного місяця з дня отримання даної вимоги, які були отримані відповідачами, про що свідчать підписи про одержання на примірниках вимог ( а. с. 15, 16). Однак зазначені вимоги не були виконані і житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 у добровільному порядку відповідачами не звільнено.

З огляду на наведене суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для виселення відповідачів із квартири, що є предметом іпотеки.

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира, що є предметом іпотеки, належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом 30 червня 1998 року. Іпотечний договір укладено 30 серпня 2007 року.

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, не звернув уваги на те, що квартира, в якій проживають відповідачі, не придбавалась за кредитні кошти (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-39цс15).

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що квартира, що є предметом іпотеки була набута в 1998 році за договором міни, пояснень відповідачів належним чином не перевірив та висновків про наявність підстав для задоволення позову дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П. Євграфова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська