Справа № 127/1916/15-ц
Провадження № 2/127/1839/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач проживає у квартирі №90 по вул. 600-річчя, 44, м. Вінниці.

У грудні 2009 року з дозволу двоюрідної тітки ОСОБА_4 позивач поселився в даній квартирі і мешкає у останній до цього часу.

Під час проживання у вищезазначеному помешканні позивач разом із двоюрідною тіткою вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, разом купляли продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири. Тітка позивача досить часто хворіла і останній здійснював догляд за нею. Таким чином, позивач фактично проживав однією сімєю з ОСОБА_4, інших членів сімї ОСОБА_4 не мала.

Однак, 16.12.2014 року двоюрідна тітка позивача ОСОБА_4 померла. Позивач за власні кошти здійснив поховання померлої, проводив поминальні обіди.

Після смерті тітки позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, яка для позивача є постійним місцем проживання. На дану адресу позивач отримує поштову кореспонденцію, за даним місцем проживання позивач обслуговується у поліклініці. Іншого нерухомого майна у позивача не має.

Окрім того, позивач за користування квартирою №90 по вул. 600-річчя, 44 в м. Вінниці, сплачує усі комунальні послуги, особовий рахунок для сплати яких відкрито на імя ОСОБА_4

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому просив визнати його членом сім`ї померлої 16.12.2014 року ОСОБА_4; визнати за ним право користування квартирою №90 у будинку №44 по вул. 600-річчя в м. Вінниці; зобовязати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з позивачем договір найму житлового приміщення, а саме квартири №90 у будинку №44 по вул. 600-річчя в м. Вінниці.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позову, однак поклався на розсуд суду при вирішенні даного спору.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно копії особового рахунку МКП «ЖЕК №7» №7001101 від 19.01.2015 року, останній відкритий на імя квартиронаймача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 44/90, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., тип квартири державна (а.с.16).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-АМ №307455, виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 25.12.2014 року, ОСОБА_4 померла 16.12.2014 року в м. Вінниці Вінницької області, про що 25.12.2014 року складено відповідний актовий запис №3542 (а.с.5).

Відповідно до акту опиту сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, затвердженого начальником МКП «ЖЕК №7» 20.01.2015 року, встановлено, що позивач ОСОБА_3 не зареєстрований, однак проживає за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 44/90, та проживав з померлою ОСОБА_4 протягом останніх пяти років до смерті останньої (а.с.15).

Окрім того, із пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що у грудні 2009 року з дозволу двоюрідної тітки ОСОБА_4 позивач вселився в дану квартиру і мешкає у останній до цього часу. Під час проживання у вищезазначеному помешканні позивач разом із двоюрідною тіткою вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, разом купляли продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири. Тітка позивача досить часто хворіла і останній здійснював догляд за нею. Таким чином, позивач фактично проживав однією сімєю з ОСОБА_4, інших членів сімї ОСОБА_4 не мала.

Відповідно до чч.1, 2 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року, № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у своїй постанові від 11.07.2012 року №6-60цс12.

З матеріалів справи встановлено, що позивач вселився у спірну квартиру ще за життя квартиронаймача ОСОБА_4 за її згодою, з грудня 2009 року постійно проживає у зазначеній квартирі. Після смерті ОСОБА_4 позивач здійснив її поховання, проводив поминальні обіди, що підтверджується свідоцтвом про поховання від 26.12.2014 року (а.с.6) та накладною №026-2512 від 25.12.2014 року (а.с.7), продовжує до теперішнього часу проживати в даній квартирі, за цей час у квартирі здійснив ремонт, оплачує комунальні платежі за квартиру, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.8).

Окрім того, вищевикладені обставини в судовому засіданні підтвердили та показали свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, із показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено, що вони являються сусідами, так як проживають у будинку №44, що по вул. 600-річчя в м. Вінниці. Окрім того, суду показали, що у позивача та померлої ОСОБА_4 склались гарні родинні відносини, позивач померлій ОСОБА_4 доводився двоюрідним племінником. З 2010 року вони спільно проживали, вели спільне господарство, позивач оплачував квартплату та інші платежі, тобто фактично виконував усі права та обовязки члена сім`ї квартиронаймача. Після смерті ОСОБА_4 здійснив її поховання, проводив поминальні обіди. Інших близьких родичів у померлої не було.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх показання дані в судовому засіданні обєктивно підтверджуються іншими доказами по справі.

Таким чином, з огляду на вищенаведене позивач був вселений в спірну квартиру на законних підставах як член сім`ї квартиронаймача ОСОБА_4, в спірній квартирі проживає понад пять років, фактично виконує усі обовязки квартиронаймача, за життя квартиронаймача ОСОБА_4 спільно проживав та вів спільне господарство з останньою, а тому у відповідності до чч.1, 2 ст.64 ЖУ УРСР у нього виникли усі права й обовязки на рівні із наймачем за договором найму жилого приміщення. А будь-яких інших доказів, які б достеменно стверджували, що позивач проживає у спірній квартирі на умовах іншої угоди, ніж угоди про найм житла, - договору піднайму, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч.1 ст.61 ЖК України).

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер (ч.2 ст.61 ЖК України).

Таким чином, суд вважає, що є всі законні підстави у відповідача для укладення з позивачем договору найму житла, а саме квартири №90 будинку №44 по вул. 600-річчя в м. Вінниці, оскільки зі сторони відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.9, 61, 64, 65, 110, 112, 116 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985, № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст.10, 60, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 членом сімї померлої 16 грудня 2014 року в м. Вінниці ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право користування квартирою №90 у будинку №44 по вул. 600-річчя в м. Вінниці.

Зобовязати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення, а саме квартири №90 у будинку №44 по вул. 600-річчя в м. Вінниці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: