Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/879/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дюженко Л.А.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Осоцького І.І.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Запорізьке регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2009 року АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Запорізьке РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 31.08.2006 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 9-1807-086ФД, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 12000 грн. зі сплатою 0,0001 % річних та щомісячної комісійної винагороди у сумі 210 грн., строк повернення кредиту визначено до 29.08.2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31.08.2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 9-1807-086П, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 зобов'язань позичальника, які виникають з умов кредитного договору.

27.01.2009р. у зв'язку з простроченням термінів погашення кредиту Банк направив відповідачам листи з вимогою про погашення суми заборгованості, проте, останніми заборгованість погашена не була.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 16.10.2009 року виникла заборгованість в сумі 26 389 грн. 59 коп., а саме: по простроченому кредиту - 6 956 грн. 50 коп..; по простроченим процентам - 2 119 грн. 73 коп.; по простроченій щомісячній комісії - 4 830 грн.; по пені за прострочені платежі - 6 436 грн. 60 коп.; по пені за прострочену щомісячну комісію - 3 859 грн. 80 коп.; по пені за прострочені проценти - 2 186 грн. 96 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором та договором поруки в розмірі 26 389,59 грн., судовий збір в сумі 263,90 та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2010 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Запорізьке РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість в розмірі 26 389,59 грн., судовий збір в сумі 263,90 та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, задовольняючи позов АТ "Банк "Фінанси та Кредит", виходив із того, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

З такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 553та ч. 1 ст. 554 ЦК Україниза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (пункт 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Така правова позиція викладена і Верховним Судом України в постанові від 23 травня 2012 року при розгляді справи № 6-33цс12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.08.2006р. між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 9-1807-086ФД про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 12 000 грн. зі сплатою по процентній ставці 0,0001 % річних та щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів у сумі 210 грн., строк повернення кредиту - до 29.08.2009 року (а.с. 10-11, 12).

Забезпеченням виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором є договір поруки № 9-1807-086П від 31.08.2006р., що укладений між Банком, ОСОБА_3 (поручитель) та ОСОБА_4 (боржник), за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 9-1807-086ФД від 31.08.2006р. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 13).

Порука за цим договором припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (п.п. 5.1., 5.2. договору поруки).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, станом на 16.10.2009 року загальна сума заборгованості перед Банком складає 26389 грн. 59 коп., у тому числі: по простроченому кредиту - 6 956 грн. 50 коп..; по простроченим процентам - 2 119 грн. 73 коп.; по простроченій щомісячній комісії - 4 830 грн.; по пені за прострочені платежі - 6 436 грн. 60 коп.; по пені за прострочену щомісячну комісію - 3 859 грн. 80 коп.; по пені за прострочені проценти - 2 186 грн. 96 коп. (а.с. 8-9).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 27.01.2009р. було направлено вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів, щомісячної комісійної винагороди Банку від 23.01.2013р. (а.с. 17, 18, 19).

Отже, зміст вимог Банку від 23.01.2013р. дає підстави для висновку, що Банк, набувши право вимагати дострокового повернення всього кредиту за умовами кредитного договору, змінив строк виконання позичальником основного зобов'язання.

Вимог до поручителя ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня настання строку повернення всього кредиту Банк не заявив. До суду з позовом до поручителя Банк звернувся лише 16 жовтня 2009 року (а.с. 6-7, 25).

Отже, Банк звернувся до суду з позовом до поручителя вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, то право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються.

У зв'язку з цим, зобов'язання ОСОБА_3 за договором поруки № 9-1807-086П від 31.08.2006р. припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦКУкраїни.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що Банк, як кредитор, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до ОСОБА_3 про виконання ним зобов'язань поручителя. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ОСОБА_3 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині вимог нового рішення, яким у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ОСОБА_3 слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_4 відносно якого також ухвалено рішення суду, його не оскаржив, а ОСОБА_3 як співвідповідач на підставі ст.ст. 27-31 ЦПК України не наділений повноваженнями щодо заявлення таких вимог. А тому в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2010 року по цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: