Справа № 159/1597/15-ц
Провадження № 2/159/556/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 03 червня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної та матеріальної шкоди. В ході судового розгляду позивачем уточнено позовні вимоги та за його клопотанням, ухвалою суду до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що він є власником 53/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 власником 47/100 частини даного будинку є відповідач ОСОБА_2 Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14.02.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 108 від 14.03.2013 року в частині затвердження протоколу узгоджувальної комісії від 27.02.2013 року щодо вирішення земельного спору про погодження меж землекористування по АДРЕСА_1 між землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Позивач вказує, що відповідно до даного рішення, розподіл користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 здійснюється відповідно до акту розподілу земельної ділянки від 30.10.1996 року. На земельній ділянці по АДРЕСА_1 яка перебуває в користуванні позивача, площею 46 квадратних метри побудовано гараж. Позивач зазначає, що ним проводились роботи по огородженні даної земельної ділянки, а саме: встановлено сім металевих стовбців, які відповідач ОСОБА_2 зруйнувала, чим завдала позивачу матеріальних збитків на суму 1000 гривень. З даного приводу позивач двічі звертався до Ковельського МВ УМВС України у Волинській області та працівниками міліції проводилась перевірка. Вказав, що 15.01.2015 року між позивачем та ДП «Ковельсвітло» був укладений договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт по підключенню належного йому гаража до мережі електропостачання. Вартість даних робіт, згідно договору склала 1261 грн., які позивач сплатив в користь ДП «Ковельсвітло». Оскільки гараж з вини відповідачів так і не був підключений до мережі електропостачання, тому позивачу заподіяно збитки на суму 1261 грн. Позивач вказує, що загальна сума матеріальних збитків, які йому спричинені відповідачем ОСОБА_2 складає 2261 грн., з яких 1000 гривень - вартість пошкоджених стовпців для огорожі, 1261 грн. - кошти, які позивач сплатив згідно договору на виконання будівельно-монтажних робіт, які не були виконані з вини відповідачів. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь майнову шкоду в сумі 2261 грн. Крім того, позивач вказує, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 йому завдана моральна шкода, яка полягає у заподіянні душевних страждань, пошкодженні та знищенні майна, неможливістю на власний розсуд користуватись належним йому майном, розмір якої оцінює в 5000 гривень і яку просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь. Оскільки відповідачі чинять перешкоди в користування належною позивачу земельною ділянкою, просить зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди при виконанні будівельно-монтажних робіт по обладнанню та підключенню гаража до мережі електропостачання та при огородженні земельної ділянки площею 46 квадратних метри на якій розміщений гараж по АДРЕСА_1. Крім того, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що будь-яких перешкод в користуванні належною позивачу земельною ділянкою вона не чинила. Вказала, що дійсно демонтувала металеві стовбці, проте їх не пошкодила та не знищила, а залишила на подвір'ї і в даний час вони знаходяться в позивача. Стосовно вимоги позивача про те, що вона чинила перешкоди при виконанні будівельно-монтажних робіт по обладнанню та підключенню належного позивачу гаража до мережі електропостачання, то вказала, що коли виконувались дані роботи, вона взагалі не була присутня, оскільки перебувала на лікуванні в Ковельській ЦРЛ. Просить в задоволенні позову відмовити з мотиві в його безпідставності.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, суду пояснив, що гараж позивачу не належить, оскільки на даний час ним не виготовлено свідоцтво про право власності на дане майно. Вказав, що при приїзді монтажної бригади по підключенню гаража до мережі електропостачання він вимагав у ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на гараж, а тому не пустив робітників для виконання вказаних робіт.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Копією реєстраційного посвідчення, виданого 03.12.1993 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації доводиться та обставина, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 29.04.1992 року Ковельською державною нотаріальною конторою належить 53/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

З копії реєстраційного посвідчення, виданого 19.05.1997 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації вбачається, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування частини будівель, посвідченого 07.04.1997 року Ковельською державною нотаріальною конторою належить 47/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

Таким чином, сторони по справі є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14.02.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 108 від 14.03.2013 року в частині затвердження протоколу узгоджувальної комісії від 27.02.2013 року щодо вирішення земельного спору про погодження меж землекористування по АДРЕСА_1 між землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Тобто, на даний час, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 користуються земельними ділянками в порядку, встановленому в акті 1996 року. В користуванні позивача ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка площею 535 квадратних мерти по АДРЕСА_1 в користуванні ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка площею 603 квадратних метри за даною адресою та 97 квадратних метри земельної ділянки перебуває у спільному користуванні сторін. Такий розподіл земельної ділянки затверджений актом розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 від 30.10.1996 року.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З копії договору оренди землі від 15.07.2013 року вбачається, що Ковельська міська рада надала, а ОСОБА_4, як орендар, прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 46 квадратних метри строком на 49 років.

Витягом з розпорядження виконавчого комітету Ковельської міської ради № 807/рв від 22.11.1996 року «Про дозвіл на добудову та переобладнання житлових будинків, тимчасових споруд, хлівів, будівництво гаражів» доводиться та обставина, що ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво гаража по АДРЕСА_1 розміром 4,0 на 8,0 метри.

З дослідженого в судовому засіданні висновку № 6088, зареєстрованого в ЖЄО № 8007 від 26.12.2014 року по розгляду звернення ОСОБА_4 вбачається, що працівниками Ковельського МВ УМВС України у Волинській області проводилась перевірка по факту звернення ОСОБА_4 та встановлено, що 24.12.2014 року ОСОБА_2 перерубала провід електроживлення, по якому надходила електрика до гаража ОСОБА_2 із його будинку. Довідку вартості пошкодженого майна заявник на час розгляду матеріалу не надав.

З дослідженого в судовому засіданні висновку № 361, зареєстрованого в ЖЄО № 524 від 24.01.2015 року по розгляду звернення ОСОБА_4 вбачається, що працівниками Ковельського МВ УМВС України у Волинській області проводилась перевірка по факту звернення ОСОБА_4 та встановлено, що близько двох місяців назад ОСОБА_2 заклала бетонними блоками прохід, в результаті чого ОСОБА_4 немає можливості вільно пройти до свого гаража.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 не чинила перешкоди у підключенні гаража до мережі електропостачання, оскільки в той день перебувала в лікарні, що стверджується копією довідки Ковельської ЦРЛ № 23 від 07.04.2015 року, згідно якого ОСОБА_2 з 14.01.2015 року по 23.01.2015 рік знаходилась на лікуванні в Ковельській ЦРЛ.

З відповіді ДП «Ковельсвітло» вбачається, що 15.01.2015 року між ДП «Ковельсвітло» та ОСОБА_4 укладено договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт по підключенню до будинку електричних мереж гаража по АДРЕСА_1. Виконати замовлені роботи не вдалось, оскільки інший мешканець будинку ОСОБА_6 чинив перешкоди по виконанню робіт.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач вказав, що саме ОСОБА_3 з власної ініціативи та за вказівкою дружини ОСОБА_2 перешкоджав проведенню робіт по підключенню гаража до мережі електропостачання.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечив, що дійсно чинив перешкоди по виконанню будівельно-монтажних робіт по підключенню до житлового будинку електричних мереж гаража, оскільки даний гараж позивачу на праві власності не належить. Вказав, що в той день, коли приїжджала бригада ремонтників, його дружини ОСОБА_2 дома не було, оскільки вона знаходилась в лікарні.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач користується гаражем без достатніх правових підстав, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради надано дозвіл на будівництво гаража по АДРЕСА_1 вказаний гараж побудований на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні позивача, а будь-яких доказів того, що збудований гараж підпадає під ознаки самочинного будівництва стороною відповідача не надано.

Як встановлено в судовому засіданні та вказана обставина не оспорюється сторонами, будівельно-монтажні роботи по підключенню до житлового будинку електричних мереж гаража по АДРЕСА_1 виконані не були, оскільки відповідач ОСОБА_3 заборонив проведення даних робіт.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України, визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Поряд з тим, частиною 2 ст. 152 Земельного Кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач правомірно та обґрунтовано ставить вимоги до відповідачів про усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, а тому його вимоги в цій частині слід підлягають до задоволення.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заподіяної матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдані нею матеріальні збитки в сумі 2261 гривень, з яких 1261 грн. шкода, завдана внаслідок невиконання підрядною організацією робіт по підключенню гаража до мережі електропостачання та 1000 гривень шкоди, завданої в результаті пошкодження стовпців для огорожі.

Дані вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-яки дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 ст. 60 цього Кодексу визначено, що кожна сторони зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_7 та ДП «Ковельсвітло» 15.01.2015 року укладено прямий договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт по підключенню до житлового будинку електричних мереж гаража по АДРЕСА_1. Згідно кошторису, вартість робіт склала 1261 грн. Вказані кошти позивачем ОСОБА_4 сплачено згідно квитанції.

Відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказала, що дійсно нею були демонтовані стовпці для огорожі, однак дані стовпці не знищені та не пошкоджені, а знаходяться у позивача. Дана обставина не заперечена і самим позивачем.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 1000 гривень саме за пошкодження стовпців, проте доказів того, що межові знаки (стовпці) дійсно були пошкоджені позивач та його представник суду не надали, як і не надали довідку про вартість вказаних стовпців для огорожі. Крім того, як ствердила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказані стовпці вона не пошкодила та не знищила, а лише їх демонтувала, після чого дані стовпці позивач забрав собі.

З представлених суду копій накладних, вбачається, що позивачем ОСОБА_4 було придбано пісок, щебень та цемент.

Крім того, позивачем представлено копію розписки про виконані роботи по встановленню 7 металевих стовпців для загородження території, вартість яких, згідно даної розписки склала 250 гривень.

Таким чином, в судовому засіданні представником позивача не доведено та не подано доказів того, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2, які виразились у демонтажі стовпців позивачу спричинено майнову шкоду, оскільки дане майно залишилось у позивача, а доказів того, що стовпці непридатні до використання суду не надано.

Що стосується твердження позивача про те, що він сплатив кошти в сумі 250 гривень за роботу по встановленню межових знаків - металевих стовпців в кількості 7 штук для огородження території, то дана обставина стверджується лише копією розписки, будь-яких квитанцій чи накладних на виконання даного виду робіт позивачем суду не надано, що в свою чергу не може слугувати належним та допустимим доказом того, що позивач дійсно сплачував дані кошти.

Не підлягають до задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в його користь коштів в сумі 12621 грн. за невиконання будівельно-монтажних робіт по підключенню гаража до мережі електропостачання, оскільки позивачем укладено договір на виконання такого виду робіт, згідно умов договору внесено плату за виконання робіт, вказані роботи підрядною організацією не виконані, що в свою чергу не звільняє підрядну організацію - ДП «Ковельсвітло» від зобов'язань по виконанню даного договору та підключення до житлового будинку електричних мереж гаража.

Таким чином, враховуючи положення ст.60 ЦПК України та ст.1166 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивачем не доведена, тому до задоволення не підлягають.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вказує позивач, він переніс моральні страждання у зв'язку з діями відповідача ОСОБА_2, які полягали у знищенні та пошкодженні майна, в результаті чого позивач був позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Позивач ОСОБА_4 оцінив вартість моральної шкоди в сумі 5000 грн., при цьому будь-яких розрахунків, міркувань, доказів на обґрунтування моральної шкоди ним не наданою.

Позивач вимагає стягнути моральну шкоду саме з відповідача ОСОБА_2 за заподіяні йому збитки, які виразились у пошкодженні стовбців для огорожі та за здійснення перешкод у підведенні гаража до мережі електропостачання. Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не перешкоджала при виконанні будівельно-монтажних робіт, а знаходилась на стаціонарному лікуванні. Крім того, стовпці для огорожі не пошкоджені, а відповідач ОСОБА_2 їх витягнула та залишила біля гаража.

Крім того, позивачем не обґрунтована сума за виконану роботу по встановленню стовпців для огорожі, тобто позивачем не доведено заподіяння матеріальної шкоди саме відповідачем ОСОБА_2 з якої він вимагає стягнути моральну шкоду, а тому дана вимога до задоволення не підлягає.

Враховуючи обставини справи, а також ту обставину, що сам факт визнання порушених прав являє собою достатню справедливу сатисфакцію, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає, а посилання позивача на те, що він змушений був звернутись за захистом свого порушеного права до суду сам по собі не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин справи суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині вимог.

Доводи відповідача про відсутність прав позивача на підключення гаража до електромереж не відповідають дійсності, оскільки відповідно до листа Ковельського Управління ДСНС України у Волинській області, прокладання електромережі від житлового будинку до господарської будівлі та використання електроенергії в приміщенні гаража не заборонено (а.с.23), після чого позивачем 15.01.2015 року був укладений прямий договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт по підключенню до житлового будинку електричних мереж гаража по АДРЕСА_1 (а.с.24-26).

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідачів в рівних долях з кожного на користь позивача слід стягнути судові витрати в справі в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 55 Конституції України, ст.16, 23, 389 ЦК України, ст. 152 ЗК України, суд, -

В И Р Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди при виконанні будівельно-монтажних робіт по обладнанню та підключенню гаража до мережі електропостачання та при огородженні земельної ділянки площею 46 квадратних метри на якій розміщений гараж по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних долях з кожного в користь ОСОБА_4 судові витрати по справі в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:Т. Д. Наваляний