АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/510/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 55 Горячківська Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОхріменко Н. І.
суддівКачана О. В. , Фетісової Т. Л.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ "Старобабанський гранітний кар'єр" - Литвинець В.С. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ "Старобабанський гранітний кар'єр" про стягнення нарахованої і недорахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та середнього заробітку за час затримки заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

18 червня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Старобабанський гранітний кар'єр" про стягнення нарахованої і недорахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В подальшому, позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути із ПАТ «Старобабанський гранітний кар'єр» нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2013 року в сумі 1928,79 грн., нараховану але не виплачену заробітну плату за січень 2014 року в сумі 3482,45 грн., нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 4347,43 грн., в тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1909,72 грн., ненараховану вихідну допомогу в сумі 10826,10 грн., компенсацію за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31788,90 грн. по 02 грудня 2014 року, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції в сумі 3748,93 грн., а всього на загальну суму 56122,60 грн.

В обґрунтування змінених позовних вимог посилалась на те, що вона працювала на посаді головного бухгалтера в ПАТ «Старобабанський гранітний кар'єр» із 21 червня 2013 року по 20 лютого 2014 року. Наказом від 20 лютого 2014 року № 9-к звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з порушенням законодавства про працю, що підтверджується її заявою про звільнення та доданим до заяви листом, в якому вказана причина її вимушеного звільнення. Заробітна плата виплачувалась їй з порушенням норм ч.1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Остаточний розрахунок в день звільнення з нею не проведений.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року позов ОСОБА_7 було задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Старобабанівський гранкарєр" на користь ОСОБА_7: нараховану, але не виплачену заробітну плату (в тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку) в сумі - 9758,67 грн.; компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 31788,90 грн.; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3748,93 грн.; не нараховану вихідну допомогу в розмірі 10826,10 грн. всього на загальну суму - 56122,60 грн. та 561,22 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ "Старобабанський гранітний кар'єр" - Литвинець В.С., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки остаточний розрахунок з позивачем ОСОБА_7 в день її звільнення не проведений, тому необхідно стягнути з відповідача ПАТ «Старобабанівський гранітний кар'єр» нараховану, але не виплачену заробітну плату ( в тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку ), компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плати з урахуванням індексу інфляції та не нараховану вихідну допомогу всього на загальну суму - 56122 грн. 60 коп.

Однак повністю погодитись з висновками районного суду, колегія суддів не може виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу № 43-к від 21 червня 2013 року ОСОБА_7 прийнята на посаду головного бухгалтера, з окладом згідно штатного розкладу та укладенням договору про повну матеріальну відповідальність.

08 січня 2014 року позивачем ОСОБА_7 на ім'я директора ПАТ «Старобабанський гранітний кар'єр» подана заява про звільнення її з роботи з посади головного бухгалтера за власним бажанням за п.3 ст. 38 КЗпП України з повним розрахунком згідно чинного законодавства.

На підставі наказу № 9-к від 20 лютого 2014 року позивача ОСОБА_7 - головного бухгалтера, з 20 лютого 2014 року за власним бажанням, згідно п. 3 ст. 38 КЗпП України, з виплатою компенсації за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

При цьому, при звільненні в порушення вимог ст. 116 КЗпП України позивачці ОСОБА_7 не було виплачено заробітну плату з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, в сумі 9758,67 грн., що підтверджено довідкою ПАТ «Старобабанський гранітний кар'єр» №209 від 27 листопада 2014 року (а.с. 96).

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до змісту п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі повного або часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Таким чином, наведені норми матеріального права покладають на роботодавця обов'язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу, де зокрема зазначалось, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, початок перебігу якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Отже відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, тобто виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку настає при умові непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Тобто визначальним фактором для обчислення тримісячного строку служить саме факт виплати належних працівникові при звільненні сум, а не день звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки, однак прийнявши до уваги, наданий позивачкою розрахунок суми індексації заробітної плати, що не відповідає вимогам закону, суд першої інстанції не вірно визначив суму індексації заробітної плати, що підлягає до стягнення.

Колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму індексації заробітної плати, що підлягає до стягнення з 3748,93 грн. на 563,94 грн.

Інші доводи апелянта ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними, суттєвого значення не мають, носять суб'єктивний характер і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови позивачці в позові.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом зменшення суми індексації заробітної плати, що підлягає до стягнення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ "Старобабанський гранітний кар'єр" - Литвинець В.С. - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ "Старобабанський гранітний кар'єр" про стягнення нарахованої і недорахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу, компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції - змінити, зменшивши суму індексації заробітної плати, що підлягає до стягнення з 3748,93 грн. на 563,94 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :