АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2716/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Батрин О.В.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, просив:

- захистити ділову репутацію ОСОБА_1, зобов'язати відповідача протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті НААН України (http://uaan.gov.ua), яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені, по-батькові ОСОБА_1 як особи, яка має відношення до подій 13 березня 2014 року, а саме наступну недостовірну інформацію: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії ОСОБА_1 відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН... Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небесної сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається зробити ОСОБА_1 і іже з ним» шляхом вилучення вказаної інформації з офіційного сайту НААН України (http://uaan.gov.ua) та розміщення на місці спростованої інформації резолютивної частини рішення суду під рубрикою «Спростування»;

- захистити ділову репутацію ОСОБА_1, зобов'язати відповідача протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, викладену і надіслану НААН України засобами телекомунікаційного зв'язку ІНФОРМАЦІЯ_3 року в листі, адресованому директорам установ, організацій та підприємств, що віднесені до відання НААН України, яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені, по-батькові ОСОБА_1 як особи, яка має відношення до подій 13 березня 2014 року, відкликання вказаного листа та направлення усім адресатам листа з резолютивною частиною рішення суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана інформація по відношенню до ділової репутації позивача є негативною, неправдивою, не відповідає дійсності та наносить шкоду його діловій репутації, оскільки вона не підтверджена жодними офіційними джерелами та така інформація не є оціночними судженнями.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про залишення без розгляду частини позовних вимог - задоволено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до НААН України про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в частині позовних вимог про зобов'язання Національної академії аграрних наук України протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, викладену і надіслану НААН засобами телекомунікаційного зв'язку ІНФОРМАЦІЯ_3 року в листі, адресованому директорам установ, організацій та підприємств, що віднесені до відання НААН, яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені, по-батькові ОСОБА_1 як особи, яка має будь-яке відношення до подій 13 березня 2014 року, до будь-яких незаконних дій, про які зазначено у вказаному листі, шляхом відкликання вказаного листа та направлення усім адресатам листа з резолютивною частиною рішення суду - залишено без розгляду (а.с.123).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що відносно позивача ОСОБА_1 було поширено інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті НААН України (ІНФОРМАЦІЯ_2) наступного змісту: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії ОСОБА_1 відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН... Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небесної сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається зробити ОСОБА_1 і іже з ним». (а.с.91-92).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказана інформація не може бути перевірена на факт її правдивості, оскільки на даний час з цього приводу Голосіївським РВ ГУ УМВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001885, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2014 року на підставі заяви керівника НААН України за ознаками вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому, осіб, причетних до вчинення вказаного правопорушення не виявлено, підозру - не пред'явлено (а.с.168).

Разом з тим, причетність ОСОБА_1 до вказаного кримінального правопорушення також перевіряється (а.с. 40).

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що в день захоплення адмінбудівлі Президії НААН України - 13 березня 2014 року ОСОБА_1 надав до НААН України заяву про відновлення його на посаді президента НААН України, у зв'язку з чим діючим президентом НААН України ОСОБА_3, було видано наказ від 13 березня 2014 року № 69-к про складання із себе повноважень президента через неправомірне його обрання та незаконне звільнення з цієї посади ОСОБА_1 (а.с.37-38).

Згодом ОСОБА_3 13 березня 2014 року було видано наказ № 71-к про визнання недійсним наказу № 69-к та здійснено звернення до Генеральної прокуратури України з приводу захоплення адмінбудівлі Президії НААН України (а.с.39).

19 березня 2014 року постановою Президії НААН України вирішено також звернутись до Генеральної прокуратури України із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за організацію захоплення адмінбудівлі Президії НААН України та силових дій до керівництва президії (а.с.47).

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що захоплення адмінбудівлі, у якій розмішується апарат Президії НААН України можливо здійснювалось в інтересах ОСОБА_1

Також, відмовляючи в позові, суд вважав встановленим, що інформація, поширена на сайтах НААН України містить оціночні судження відповідача відповідно до ст. 277 ЦК України та такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

За приписами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Судом встановлено, що власником веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач НААН України (а.с.11).

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як вірно встановлено судом, на офіційному сайті НААН України ІНФОРМАЦІЯ_1 року поширено інформацію наступного змісту: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії ОСОБА_1 відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН... Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небесної сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається зробити ОСОБА_1 і іже з ним».

Вказане інформаційне повідомлення поширене в мережі Інтернет на сайті (http://uaan.gov.ua), а відтак стало доступним необмеженому колу осіб.

Крім того, інформація, що міститься в повідомленні, стосується особи позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що викладена на сайті відповідача інформація є «судженням» та не є «твердженням», що виключає можливість захисту прав позивача в межах обраного ним способу захисту права та неможливість перевірки спірної інформації.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість, яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тому застосування Європейської конвенції та Міжнародного пакту про громадські і політичні права є обов'язковим для всіх державних органів України.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, та міститься, зокрема, в Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса».

У вказаному рішенні зазначено, що «на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У зв'язку з цим Суд зауважує, що факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність…

Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції».

Тобто, суду першої інстанції належало врахувати, що критерієм відмежування «тверджень» від «суджень», є можливість перевірки інформації на предмет правдивості.

Питання про те, чи відбувався факт рейдерського захоплення будівлі НААН України 13.03.2014 року та чи керував озброєними особами позивач, в будь-якому випадку може бути перевірений на предмет правдивості.

Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі Аллене де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року встановлено, що п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод не може бути перешкодою для влади щодо інформування громадськості про розслідування, які ведуться, але вона зобов'язує, щоб влада робила це стримано та делікатно, як того вимагає принцип презумпції невинуватості.

Також в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі Аллене де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року відзначено, що «в даному випадку деякі з найбільш високопоставлених співробітників французької поліції назвали пана Аллене де Рібемона без будь-яких застережень одним з підбурювачів, тобто співучасників вбивства. Отже, очевидна заява про винність, яка з одного боку, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншого - випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 п. 2 мало місце».

Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігти формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов'язками (ст. 68 Конституції України).

Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості закріплений ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що наявність кримінального провадження № 0001885, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2014 року на підставі заяви керівника НААН України за ознаками вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на яке посилається суд, не доводить правдивості інформації про «керівництво» позивачем особами, які вчиняли незаконні дії, та про участь позивача у вказаних діях.

Крім цього, керівник відповідача у своїй заяві про кримінальне правопорушення зазначає про те, що особи, які вчинили рейдерське захоплення будівлі НААН, йому «невідомі», однак громадськості повідомлено про те, що саме позивач керував рейдерським захопленням НААН та брав у ньому участь. Тобто, відповідач у справі без дотримання презумпції невинуватості, без будь-яких правових підстав, публічно вказує на винуватість позивача у вчиненні злочину.

В матеріалах справи міститься відповідь Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, з якої вбачається, що причетних осіб до вказаних подій не встановлено. Вказане стосується і позивача у справі та дає підстави стверджувати, що і станом на день розміщення спірної інформації на офіційному сайті НААН, інформація про участь позивача у вчиненні кримінального правопорушення не відповідала дійсності.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що постановою Голосіївського районного управління МВС України про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2014 року встановлено: «В ході досудового розслідування проведені допити вказаних вище осіб, радіорозвідка, огляд відеозапису подій 13.03.2014 року, інші заходи за результатами яких причетність ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також інших осіб до організації вищевказаних подій 13.03.2014 року не встановлена. Досудовим розслідуванням вичерпані можливості отримати докази винуватості інших осіб у вчиненні даного кримінального правопорушення».

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001885 від 14 березня 2014 року закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, зважаючи на норми ст. 62 Конституції України та ст. 2 КК України, з врахуванням рішень Європейського суду з прав людини вважає, що інформація розміщена відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті НААН України, а саме: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії ОСОБА_1 відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН... Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небесної сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається зробити ОСОБА_1 і іже з ним», фактично є твердженням про причетність позивача до вказаних подій, чим створюється у громадськості негативне уявлення про позивача, як особи причетної до вчинення кримінального правопорушення, та порушується принцип презумпції невинуватості, закріплений п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач у справі є дійсним членом (академіком) НААН України з 2007 року, має значні здобутки у галузі науки, ним опубліковано понад 300 наукових праць, має авторські свідоцтва і патенти на винаходи. З березня 2014 року до жовтня 2012 року працював на посаді Президента Національної академії аграрних наук України.

ОСОБА_1 відомий в ділових колах НААН України, її структурних підрозділах, відділеннях, підпорядкованих установах, являється одним із провідних учених в галузі біотехнології сільськогосподарських тварин.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що поширенням на офіційному сайті НААН України недостовірної інформації завдано шкоди діловій репутації ОСОБА_1 та відповідно порушені його немайнові права, які підлягають захисту.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

З підстав наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов'язати Національну академію аграрних наук України протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті Національної академії аграрних наук України (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені,по-батькові ОСОБА_1 як особи, яка має відношення до подій 13 березня 2014 року, а саме наступну інформацію: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії ОСОБА_1, відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН…Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небесної сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається робити ОСОБА_1 і іже з ним.», шляхом вилучення вказаної інформації з офіційного сайту Національної академії аграрних наук України (http://old/uaan.gov.ua) та розміщення на головній сторінці офіційного сайту Національної академії аграрних наук України (http://uaan.gov.ua) резолютивної частини рішення суду під рубрикою «Спростування».

Стягнути з Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: