Справа № 152/1161/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

22.07. 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 серпня 2003 року помер його батько ОСОБА_4, який постійно проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька залишилось спадкове майно, на яке він має право як спадкоємець за законом першої черги. До складу спадщини, в тому числі входить і земельна частка (пай) на території ОСОБА_2 сільської ради, що належала батькові. Спадщину після смерті батька він прийняв, проте не має змоги отримати свідоцтво у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану земельну частку(пай).

Сертифікат видавався, але був втрачений батьком при житті.

09.02..2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну частку(пай).

ОСОБА_1 просить визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 1,48 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0408011, виданого 29 вересня 1997 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті 16.08. 2003 року його батька ОСОБА_4.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки. ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.27).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки (а.с. 24). Від ОСОБА_2 сільського голови ОСОБА_6 до суду 05.08.2015 року надійшла заява, в якій він просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає (а.с. 25-26).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки. Від начальника РС Шаргородського РУЮ Вінницької області ОСОБА_7 до суду 29.07. 2015 року надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути у відсутності представника служби, щодо задоволення позову не заперечує (а.с.23).

В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому сторони заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16 серпня 2003 року в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_4, який постійно проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8)

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 АМ № 203249, виданим ОСОБА_2 сільською радою Шаргородського району Вінницької області 19.08.2003 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складається, в тому числі, з права на земельну частку (пай) площею 1,48 га, яка знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.10).

Право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 у першу чергу має його син ОСОБА_1

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та спадкоємцем ОСОБА_1, підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії 1 АМ № 062219, виданим повторно виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області 12.01.2007 року (а.с.7).

Відповідно до довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 92 від 03.02.2015 року ОСОБА_1 спадщину після смерті 16.08.2003 року батька ОСОБА_4 прийняв, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом з ним на одному погосподарському номері.(а.с.8).

Згідно довідки Відділу Держземагенства у Шаргородському районі Вінницької області від 19.03.2015 року № 31-28-0.2-861/2- 15, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) ОСОБА_4 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0408011, зареєстрований 29.09.1997 року за № 113 (а.с. 12).

Зазначений вище сертифікат на земельну частку (пай) був втрачений, у звязку із чим у газеті "Шаргородщина" було поміщено оголошення про втрату сертифікату та визнання його недійсним (а.с.13).

09.02.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_4, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.15).

Даному факту відповідають земельні та спадкові правовідносини, які регулюються ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, ст.ст. 328, 331, 1216,1217, 1218,1220, 1225, 1223,1268 ЦК України, ст.ст.81, 116, 118, 120, 126,131 ЗК України.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України).

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. З Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Частиною першою статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця …, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю.

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 набув права право на земельну частку (пай), що належала йому. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0408011, виданого 29 вересня 1997 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області.

Вказаний сертифікат спадкоємцем втрачений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай).

Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Отже, оскільки ОСОБА_4 було видано сертифікат на земельну частку (пай), то і позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю.

Визнання за позивачем ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки право ОСОБА_4 на набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом порушено і підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, ст.ст. 328, 331, 1216,1217, 1218,1220, 1223, 1225, 1261,1268 ЦК України ст. 10,11,60,208,209,212, 213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 81, 116, 125, 126,131 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за законом після смерті 16 серпня 2003 року його батька ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) площею 1,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 20413,39 грн. станом на 16.08.2003 року, яка знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради Шаргородського району Вінницької області і виділена ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0408011, виданого 29 вересня 1997 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 29.09.1997 року за № 121.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.О. Соколовська