АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1284/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним в частині договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким просила визнати недійсним в частині особи покупця договір купівлі-продажу квартири від 29.01.2014 серії НОМЕР_1 та визнати її покупцем квартири, а також визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи про те, що їй на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2, в якій з її дозволу проживали син позивачки - ОСОБА_7, із сім'єю: дружиною - ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_9 На підставі укладеного 29.01.2014 між позивачкою, як продавцем, та ОСОБА_10, як покупцем, договору купівлі-продажу квартири позивачка продала указану однокімнатну квартиру №134. Кошти за цю квартиру в сумі 248640,00 грн. позивачка отримала 29.01.2014.

За рахунок виручених від продажу однокімнатної квартири коштів 29.01.2014 по договору купівлі-продажу НОМЕР_1 (спірний договір) позивачка купила для покращення житлових умов свого сина ОСОБА_7 окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка за санітарно-технічними умовами гірша проданої однокімнатної, але площею більша. Цей договір купівлі-продажу двокімнатної квартири посвідчений приватним нотаріусом Корчемною М. В, запис в реєстрі за №185.

На прохання сина позивачки ОСОБА_7 спірний договір був оформлений на нього. Позивачка вважає, що її, при укладенні цього договору, було введено в оману, оскільки вказана квартира куплялася для покращення житлових умов сина, але у серпні 2014 року невістка з сином розірвала шлюб і наразі вимагає поділу майна подружжя, придбаного за власні кошти позивачки. Двокімнатна квартира придбана виключно на грошові кошти, що виручені від продажу належної позивачці ОСОБА_6 однокімнатної квартири, яка не була об'єктом спільної сумісної власності сім'ї сина ОСОБА_7, а належала виключно позивачці. За двокімнатну квартиру розраховувалась позивачка, що підтверджується показаннями продавця цієї квартири ОСОБА_12, а також тим, що обидва договори купівлі-продажу квартир були оформлені в один день, один за другим, у приватного нотаріуса Корчемної М.В. у присутності ріелторів та продавців квартир.

Позивачка вказує на те, що вона погодилася придбати квартиру на ім'я сина, так як вона не знала, що його сімейне життя не складається. У сім'ї сина коштів на придбання квартири не було. Колишня дружина сина дала згоду на купівлю квартири, бо її ціллю було заволодіння цим майном. На підставі викладеного, позивачка вважає, що при укладенні спірного договору її ошукали. У даний час ОСОБА_8 обмежила доступ сина позивачки до квартири, створює неможливі умови для його проживання в цій квартирі, тому позивачка неодноразово зверталася до міліції з усними та письмовими заявами з цього приводу. Спірну квартиру придбано в кінці січня 2014 року, а в серпні 2014 року син позивачки розлучився із своєю дружиною, у жовтні 2014 року його дружина подала позовну заяву про розподіл майна подружжя. Таким чином позивачка вважає, що фактичним покупцем двокімнатної квартири є вона, а тому даним позовом позивачка захищає свої порушені права та інтереси.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на наступне:

- неврахування судом того, що відповідач не надав доказів наявності у нього чи його власної сім'ї коштів на придбання спірної квартири, натомість позивачка довела, що спірну квартиру придбано виключно за її кошти;

- рішення суду є несправедливим, оскільки судом не враховано того, що, сплативши кошти за квартиру, позивачка та її сім'я позбавлені можливості нею користуватися;

- суд не розглянув позовну вимогу про визнання позивачки покупцем квартири;

- суд всупереч постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 не залучив продавця квартири, як сторону спірного договору, до участі у справі;

- суд у судовому засіданні від 07.04.2015 зазначив про те, що приватний нотаріус Корчемна М.В. є третьою особою, однак до участі у справі в якості учасника справи його залучено не було;

- суд не надав оцінки тому факту, що договори купівлі-продажу однокімнатної квартири позивачки та спірної двокімнатної квартири укладалися на бланках нотаріуса, номери яких ідуть один за одним;

- суд не з'ясував того, чи відбулося б укладення спірного договору при заміні особи покупця з сина позивачки на саму позивачку;

- суд вибірково відобразив у рішенні показання свідка ОСОБА_12 (продавця спірної квартири), оскільки не вказав про те, що цей свідок пояснював, що він отримав ті самі кошти, які були вилучені від продажу однокімнатної квартири позивачки (при цьому спочатку позивачка отримала кошти за свою однокімнатну квартиру, а потім ці ж кошти передав її син свідку), спірну квартиру оглядав лише син позивачки, так як дана квартира купувалася саме для нього, свідок вказав, що для купівлі в нього квартири слід продати однокімнатну квартиру позивачки;

- суд задовольнив клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_8 та не врахував, що позову цей учасник справи ні до кого з її сторін не пред'являв.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про недійсність спірного договору купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, з огляду на таке.

При розгляді справи встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2013 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2. На підставі укладеного 29.01.2014 між позивачкою, як продавцем, та ОСОБА_10, як покупцем, договору купівлі-продажу квартири позивачка продала указану однокімнатну квартиру за 248640,00 грн. Цей договір, який має серію та номер, відповідно, НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Корчемною М.В. та зареєстрований 29.01.2014 в реєстрі за №178.

Також 29.01.2014 згідно договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 (спірний договір), укладеного між ОСОБА_12, ОСОБА_13, що діють від свого імені та від імені малолітньої доньки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, що діє від імені ОСОБА_15 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М. В, від 28.01.2014 за №175, як продавцями, та ОСОБА_7 (сином позивачки), як покупцем, останній придбав за 149800,00 грн. двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Цей договір купівлі-продажу двокімнатної квартири 29.01.2014 посвідчений приватним нотаріусом Корчемною М.В., запис в реєстрі - №185. Крім того, у п.8 цього договору зазначено, що дружина покупця ОСОБА_8 згодна з укладенням цього договору згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. 29.01.2014 за №182.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вказав Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Із аналізу змісту наведених норм вбачається, що ст.ст. 203, 215 ЦК України є загальними та відсилають до інших нормативних актів, яким має бути прямо передбачені випадки нечинності правочину.

Інших конкретних обставин та норм закону , що тягнуть за собою визнання договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року недійсним (договір фіктивний, удаваний, укладений внаслідок помилки тощо) позивачкою не вказано, доказів суду на їх підтвердження - не надано.

На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути визнаний недійсним в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану.

Позивачка зазначає про те, що кошти на купівлю двокімнатної квартири її син ОСОБА_7 отримав від неї в результаті продажу її однокімнатної квартири, що, на її думку, свідчить про те, що договір купівлі-продажу двокімнатної квартири в частині особи покупця є недійсним, оскільки покупцем квартири є вона. Такі ж фактичні обставини вбачаються з письмових пояснень ОСОБА_12 (а.с.11) про те, що кошти на купівлю двокімнатної квартири ОСОБА_7 отримав від своєї матері.

Однак колегія суддів вважає, що спірний договір купівлі-продажу двокімнатної квартири НОМЕР_1 від 29.01.2014, посвідчений та внесений до реєстру 29.01.2014 приватним нотаріусом Корчемною М.В. (запис в реєстрі №185), за своєю формою та змістом відповідає вимогам законодавства, на момент його укладення волевиявлення сторін правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі.

При цьому обставин, які б обґрунтовано свідчили про наявність перешкод для укладення спірного правочинну від імені позивачки, при розгляді справи встановлено не було. Факт добровільної передачі власних коштів позивачки її сину на купівлю квартири, що позивачкою не оспорюється, також не свідчить про невідповідність спірного договору нормам законодавства. Крім того, за умови добровільності передачі коштів сину для купівлі квартири, немає підстав для висновку про наявність порушень прав чи інтересів позивачки оспореним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст.229, 230 ЦК України правочин може бути визнано недійсним, якщо його сторона вчинила цей правочин внаслідок помилки чи обману. У даному ж випадку позивачка, яка в тому числі доводить про вчинення спірного договору внаслідок її помилки і обману, який мав місце щодо неї, не є стороною спірного договору.

Фактично, вимога позивачки про визнання недійсним правочину в частині його суб'єктного складу та визнання її покупцем за вищевказаним договором, по своїй суті є вимогою про заміну сторони в зобов'язанні та переведенням прав і обов'язків за правочином, що допускається лише в прямо передбачених законом випадках, що не пов'язано з визнанням правочину недійсним. Дана позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи у підтвердження незаконності рішення суду першої інстанції про те, що відповідач не надав доказів наявності у нього чи його власної сім'ї коштів на придбання спірної квартири, оскільки походження коштів (за умов його законності, що презюмується та не оспорюється у даній справі, так як позивачка стверджує про добровільну передачу своїх коштів сину), з використанням яких особа укладає певний правочин, саме по собі правового значення, у аспекті визнання такого правочину недійсним, не має.

Колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про те, що суд не врахував, що, сплативши кошти за квартиру, позивачка та її сім'я позбавлені можливості нею користуватися, оскільки така обставина, у разі її доведеності, не свідчить про наявність на момент укладення оспореного договору умов для визнання його недійсним. У випадку коли власник майна не має можливості користуватися своєю власністю він має право звернутися до суду із віндикаційним позовом (позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України)), або з негаторним позовом (позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України)).

Також не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що суд не розглянув позовну вимогу про визнання позивачки покупцем квартири, оскільки остання просила суд визнати недійсним в частині особи покупця договір купівлі-продажу квартири від 29.01.2014 та визнати її покупцем квартири, а таку позовну вимогу, згідно оскарженого рішення суду, було розглянуто.

Безсумнівно не свідчить про незаконність оспореного договору та обставина, що договори купівлі-продажу однокімнатної квартири позивачки та спірної двокімнатної квартири укладалися на бланках нотаріуса, номери яких ідуть один за одним, так як логічного зв'язку між цим фактом та можливою незаконністю правочину немає. Так само критично колегія суддів оцінює апеляційні доводи щодо того, чи відбулося б укладення спірного договору при заміні особи покупця з сина позивачки на саму позивачку, оскільки це ніяким чином не впливає на висновки щодо відповідності договору нормам законодавства.

Згідно п. 26 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса, що у даній справі немає місця, та, відповідно, свідчить про безпідставність апеляційних доводів про незалучення до участі у справі нотаріуса, який посвідчив оспорений договір, як підставу для висновку про незаконність оскарженого рішення суду.

Неналежного відображення у рішенні суду показань свідка ОСОБА_12, про що доводить апелянт, яке б давало підстави для висновку про незаконність судового рішення, при апеляційному розгляді встановлено не було.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу двокімнатної квартири оспорюється лише в частині особи покупця, незалучення судом до участі у справі в якості співвідповідача продавця за договором, на думку колегії суддів, не свідчить про незаконність рішення суду першої інстанції.

Також та обставина, що ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про залучення її до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, за відсутності пред'явлення позову до сторін у справі та з урахуванням того, що фактично ця особа при розгляді справи мала статус третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, не свідчить про незаконність рішення суду першої інстанції про що зазначає апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2015 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним в частині договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :