Провадження №2/761/6122/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

Позивач КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 20.09.2010р. по 16.04.2014р. у розмірі основного боргу - 43 026,41 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 708,05 грн., 3,0 % річних в сумі - 2 428,21 грн., а також понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.10.2009р. займає нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 отримує комунальні послуги, але не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги. Так, за час займання вказаного нежитлового приміщення відповідачу надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

До того ж відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату за комунальні послуги, однак платежі здійснював не регулярно, внаслідок чого утворився борг за період 20.09.2010р. по 16.04.2014р. у розмірі - 43 026,41 грн., а оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтримавши свої письмові пояснення, заперечуючи проти заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки вказаний строк переривався шляхом часткової сплати відповідачем заборгованості, а тому при зверненні до суду із цим позовом строк позовної давності пропущено не було. Крім того, за умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов»язався сплачувати кошти за надані послуги в повному обсязі, а ніяких скарг щодо неякісного надання таких послуг чи в повному обсязі від відповідача на адресу саме позивача надано не було та в суді не доведено.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд застосувати строк позовної давності до усіх вимог, оскільки він був пропущений позивачем з огляду на той період, за який просив позивач стягнути борг. Крім того, послуги в частині опалення до приміщення відповідача не надавались, про що відповідач звертався із заявами до КП «ЖЕК Центральна» в 2009 році.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - Позивач) створено відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» від 2012 року передбачено: 2.2.1 Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

2.2.1.Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень.

2.2.2.Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни

населення.

Згідно п.2.1.1 укладеного договору між КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» та Комунальним підприємством з утримання житлового господарства Шевченківського району в м.Києві від 01.02.2012 року надано право другій стороні укладати договори, здійснювати стягнення коштів з власників за утримання будинку і прибудинкової території, тощо. З аналізу статуту КП «ЦОС Шевченківського району» та інших установчих документів і договорів вбачається, що вказане підприємство є належним позивачем у цій справі, оскільки надає послуги споживачам району і має право на їх оплату на свій рахунок, оскільки воно є правонаступником Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, яке в свою чергу було створено рішенням Шевченківської районної ради в м.Києві від 04.10.2001 року №18 шляхом реорганізації підприємств, заснованих на комунальній власності Старокиївського, Шевченківського і Радянського районів м.Києва.

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року.

Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами та забезпечує збір платежів від споживачів на користь виробників послуг (п. 2.2. статуту).

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом - відповідач ОСОБА_1 займає та є власником нежитлового приміщення площею - 59,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2009 року (а.с. 20).

10.09.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № 58 про нарахування та збір платежів з власників (орендаторів) за споживчі комунальні послуги на користь їх виробників (а.с. 18-19).

Пунктом 1.1 даного договору сторонами погоджено, що сторона-1 (Позивач) здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті стороною-2 (Відподачем) комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягу та за тарифами, визначеному в договорі.

Пунктом 2.1.3 у випадку несплати коштів за спожиті комунальні послуги сторона-1 (Позивач) має право стягнути з сторони-2 (Відповідача) на користь виробників комунальних послуг прострочену заборгованість у відповідності з чиним законодавством.

Відповідач як власник вказаного нерухомого майна є споживачем житлово-комунальних послуг, які йому за відповідну плату постачає позивач.

Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг.

Так, позивачем нараховувались кошти відповідачу за фактичне споживання ними теплової енергії згідно показань лічильника за відповідний період.

Як встановлено судом, заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги становить - 43 026,41 грн., яка утворилася, внаслідок систематичної не сплати нарахувань за період з 20.09.2010р. по 16.04.2014р. (а.с. 17-21).

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Позивач звертався до відповідача із претензією щодо погашення заборгованості, але відповідачем вказані вимоги залишено без задоволення (а.с. 23).

Згідно із позовною заявою та розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів за період з 20.09.2010 року по 16.04.2014 року становить - 43 026,41 грн., яка утворилась внаслідок не сплати в повному обсязі відповідачем нарахувань за цей період.

Між тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідачів боргу за період по 20.09.2010 року, оскільки в розумінні вимог ст.10,57-60 ЦПК України, представником позивача не було доведено в судовому засіданні належними і допустимими доказами обґрунтованість і підстави нарахування визначеної ним заборгованості до цією дати в сумі - 8978,85 грн. Посилання представника позивача на те, що документи про нарахування такої заборгованості не збереглись, не є належним доказом стягнення такого боргу, оскільки у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладені норми законодавства та обставини справи вказані суми заборгованості підлягають сплаті і стягненню з відповідачів, але в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності та просив в позові відмовити.

Суд частково погоджується з обґрунтуванням представника відповідача в частині застосування строків позовної давності за заступних підстав.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свої о права або про особу, яка його порушила.

За ч.3. ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, нарахована сума боргу за період з 20.09.2010 року по 20.10.2011 року вказує на необхідність застосування до неї строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із цим позовом лише в жовні 2014 року та просив суд стягнути борг за період по 16.04.2014 року.

З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути борг за період з 20.10.2011 року по 16.04.2014 року в сумі - 26 533 грн. 87 коп., тобто в межах 3-х річного терміну, що відраховуються з кінцевої дати, визначеної позивачем для визначення суми боргу як 16.04.2014 року.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про невірність розрахунків позивача та не надання послуг в частині опалення нежитлового приміщення з огляду на те, що відповідачем не було спростовано належними і допустимими доказами розрахунки позивача, своїх розрахунків боргу суду надано не було.

Крім того, доказів звернення відповідача саме до відповідача із претензіями про ненадання послуг опалення за розрахований позивачем період суду надано не було, як і не було надано відповідачем доказів відключення від опалення та його відсутність в належному йому приміщенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом їх стягнення на користь позивача за період з 20.10.2011 р. по 16.04.2014 р., що були перевірені та перераховані судом на основну суму боргу - 26 533,87 грн. становлять зокрема - інфляційні нарахування у розмірі - 708,05 грн., 3,0 % річних в сумі - 1884,59 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до часткового задоволення.

За таких обставин, слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за період з 20.10.2011 року по 16.04.2014 року в сумі - 26 533 грн. 87 коп.; інфляційні нарахування в розмірі - 708 грн. 05 коп. та 3% річних від суми боргу у розмірі - 1984 грн. 59 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі, що пропорційних сумі задоволених позовних вимог, у сумі - 292,26 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215, 217, 218, 223, 224, 228, 294 ЦПК України; ст. ст. 257, 264, 267, 322, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 815, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 64, 66, 67, 68, 156, 162 ЖК України; ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в :

Позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 20.10.2011 року по 16.04.2014 року нараховані на основну суму боргу в розмірі - 26 533 грн. 87 коп.; інфляційні нарахування в розмірі - 708 грн. 05 коп. та 3% річних від суми боргу у розмірі - 1984 грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі - 292 грн. 26 коп., а всього в розмірі - 29 518 (двадцять дев»ять тисяч п»ятсот вісімнадцять) гривень 77 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: