КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/9066/13-ц
Провадження № 2/552/6/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2015 року Київський районний суд м. Полтава в складі головуючого-судді: Миронець О.К., за участю секретаря судових засідань - Ваніної - Ю.А., представника позивача - ОСОБА_1, відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідачів - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та просить суд визнати недійсними договори дарування квартир від 22.11.2013 року, що розташовані в м. Дніпропетровську та м. Полтава укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Свій позов обґрунтовує тим, 19.11.2013 року вона звернулась до Соснівського районного суду м. Черкас з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики. З метою забезпечення даного позову 22.11.2013 року було накладено арешт на квартири, що розташовані в м.Дніпропетровську та м. Полтава, які належать ОСОБА_2. В ході розгляду даної справи їй стало відомо, що ОСОБА_2 подарувала належні їй квартири в м. Полтава та м.Дніпропетровську своєму батькові ОСОБА_3 Дані квартири відповідач ОСОБА_2 подарувала своєму батькові з метою уникнення виконання своїх грошових зобов'язань. Отже, у зв'язку з порушенням своїх прав вона звернулась до суду за їх захистом.

В судове засідання позивач не з'явилась, її представник позовні вимоги підтримала та просила суд визнати недійсними договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 22.11.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрований в реєстрі №1275 та договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 22.11.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрований в реєстрі №1276. А також просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, оскільки позивач та її представник не надали жодних доказів та підтвердження своїх позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, від неї надійшли письмові пояснення по суті справи, згідно яких просила суд відмовити в задоволенні позову, так як договори дарування були оформлені у відповідності до чинного законодавства і на момент їх реєстрації будь-які заборони були відсутні.

Суд заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22.11.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1275. Даний договір був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності за обдарованим ОСОБА_3, що підтверджується витягом з вищевказаного реєстру.

В той же день 22.11.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений ще один договір дарування квартири АДРЕСА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1276. Даний договір не був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та не було зареєстровано право власності за обдарованим ОСОБА_3, оскільки на момент реєстрації нотаріусом було виявлено запис про державну реєстрацію обтяження даної квартири, у зв'язку з цим нотаріус припинила свої дії та прийняла рішення про відмову в реєстрації переходу права власності на обдарованого, що підтверджується письмовими поясненнями нотаріуса.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 з 01.04.2014 року тобто після укладення договору дарування квартири АДРЕСА_5 зареєструвалась в ній.

Судом встановлено, що в подарованій квартирі в м. Дніпропетровську мешкають родичі відповідачів, які передають кошти відповідачу ОСОБА_3 для оплати комунальних послуг.

Згідно договору позики від 27.05.2013 року ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 243600 гривень, що еквівалентно 30 000 доларів США.

Згідно п.3. договору позики, сторони домовились, що ОСОБА_2 повертатиме позивачу позичену ним суму грошових коштів рівними частинами до десятого числа кожного місяця, який слідує за місяцем укладення договору, у розмірі, що є еквівалентом 500 доларів США, до моменту повного погашення позичених грошових коштів.

Згідно п.4 договору позики зазначено, що у разі прострочення термінів повернення позиченої грошової суми на несвоєчасно сплачені суми нараховується пеня у розмірі 10% за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що з червня 2013 року відповідач ОСОБА_2 не виконувала взяті на себе зобов'язання.

З судового рішення від 18.07.2014 року ухваленого Соснівським районним судом м. Черкаси вбачається, що станом на 19.11.2013 року, тобто на день звернення до суду з позовом заборгованість у вигляді пені складала 205420,10 гривень.

Згідно вищевказаного судового рішення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто борг в сумі 349600 гривень, 963341,60 гривень пені та 3241 гривень судового збору. Дане рішення суду частково змінено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.11.2014 року, яким зменшено розмір пені з 963341 гривень до 350 000 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, аналізуючи всі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що укладені договори дарування є фіктивними, оскільки у сторін відсутній намір створити правові наслідки, які визначались даним правочином. Волевиявлення сторін не відповідало дійсній волі, тобто мала місце лише імітація правочину. Фіктивний правочин може бути укладений у протизаконних цілях. В даному випадку договори дарування квартир були укладені без наміру передати майно, але з метою приховати його від кредитора ОСОБА_5, оскільки між ними був спір щодо боргових зобов'язань, що підтверджено судовими рішеннями.

Також про відсутність намірів реально передати майно свідчить той факт, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 в квітні 2014 року, тобто після дарування квартири АДРЕСА_6 зареєструвалась в ній разом з малолітнім сином ОСОБА_7 В своїх поясненнях про причини, які спонукали відповідача ОСОБА_2 подарувати батькові в один день дві квартири зазначила той факт, що мала наміри вийти заміж та виїхати до Російської Федерації, що не підтверджено жодним доказом.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені фіктивні договори, а отже позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними підлягають до задоволення, оскільки укладені договори дарування порушують її права як кредитора ОСОБА_2 на отримання своїх коштів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 114,70 грн. 40 коп. судового збору з кожного.

Керуючись ст.60, 88, 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_7 від 22.11.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрований в реєстрі №1275.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 22.11.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрований в реєстрі №1276.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 114,70 гривень судового збору з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Миронець О.К.