Справа №2-2787/10
21 квітня 2010 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Бабаєвій З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом ДТП).
В обґрунтування власної позиції, позивач посилалась на ті обставини, що вона являється власником автомобілю марки «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1.
01 липня 2009 року відбулась ДТП за участю вказаного автомобілю під керуванням водія ОСОБА_1, а також автомобілю марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Вказана ДТП призвела до заподіяння певних механічних пошкоджень зазначеній власності позивача.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання зявилась, заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не сповістив.
Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення позивача, оглянувши представлені суду письмові докази, надавши виниклим між сторонами правовідносинам належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі виходячи з наступного.
Під час розгляду цивільної справи й на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що ОСОБА_1 являється власником автомобілю марки «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1, про що свідчить Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №213424, видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 23 квітня 2009 року.
01 липня 2009 року приблизно о 07 годині 25 хвилин відбулась ДТП за участю автомобілю марки «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілю марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2
Згідно Постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №3-5604/2009 від 30 вересня 2009 року, суд встановив наявність в діях водія ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом ПДР України), у звязку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.
Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_2
ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобілю марки «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1.
Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розглядаючи подібні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд переконаний в необхідності розуміти під моральною шкодою будь-які втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, на думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.
Адже, зважаючи на вимоги позивача щодо компенсації заподіяної їй моральної шкоди, суд визнає, що позивачу з боку ОСОБА_2 дійсно було заподіяно певної моральної шкоди та суму компенсації, яку заявила до стягнення ОСОБА_1, суд вбачає достатньою й спираючись на принцип виваженості, розумності й справедливості вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації заподіяної моральної шкоди, що полягла у стражданнях, яких остання зазнала у звязку із пошкодженням автотранспортного засобу у розмірі 2000,00 гривень.
Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
В силу ст. 79 ч.ч.1,3 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Таким чином, з огляду на задоволення даного позову у повному обсязі, суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у загальному розмірі 192,00 гривень; суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 гривень; суму понесених витрат, повязаних з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 600,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 2000,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму оплаченого судового збору (державного мита) у розмірі 192,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат, повязаних з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 600,00 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Виконавчі листи видати після набрання рішенням суду законної сили.