22-ц/775/163/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Кашицька С.А.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі - Одинцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ДАІ ГУМВС України в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби у місті Маріуполі Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вказавши, що 10 червня 2012 року інспектором ДПС ДАІ м. Маріуполя Сафроновим О.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП, відповідно до якої він був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постановою Приморського районного суду м.Маріуполя від 18 квітня 2013 року постанову інспектора ДПС ДАІ м.Маріуполя Сафронова О.П. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч. 1 КУпАП скасовано. На момент складання даного протоколу його автомобіль був зареєстрований у м.Харків, сам позивач був зареєстрований в Херсонській області, а проживав у АДРЕСА_1, в результаті чого позивач вимушений був двічі: 06.11.2012 року та 04.12.2012 року приїздити до м.Харкова у Відділ виконавчої служби, куди була направлена постанова про його притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП від 10.06.2012 року з метою її подальшого оскарження. В результаті його поїздок до м.Харкова він витратив 396 грн., що підтверджується проїзними квитками. Внаслідок незаконних дій інспектора ДПС Сафронова О.П. йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, приниженні людської гідності, порушенні його звичного ритму життя. Суму завданої йому моральної шкоди він оцінив в 2000 грн. Просив суд стягнути з відповідача ДАІ ГУМВС України в Донецькій області на його користь матеріальну шкоду у розмірі 396 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а також понесені ним судові витрати в розмірі 487,20 грн..

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги повністю.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу у відсутності представника Державної казначейської служби України, факсограмою повідомленого про час та місце розгляду справи, який про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення справи не надавав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення прокурора Русланової Г.М., представника ДАІ ГУМВС України в Донецькій області Сафронова О.П., представника Управління Державної казначейської служби у місті Маріуполі Донецької області Морокко Г.С., які просили скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 червня 2012 року інспектором ДПС ДАІ м. Маріуполя Сафроновим О.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП, відповідно до якої йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та протоколі про адміністративне правопорушення від 10.06.2012 року, складених відносно ОСОБА_1., вказано місце проживання позивача: АДРЕСА_2

Як пояснював в суді представник ДАІ, при ухваленні постанови про притягнення позивача до відповідальності за порушення ПДД України, адреса порушника була вказана інспектором ДПС ДАІ м. Маріуполя Сафроновим О.П. на підставі відомостей інформаційної системи ДАІ, інших відомостей ОСОБА_1. не надав, що не оспорював і сам позивач.

З паспортних даних ОСОБА_1. вбачається, що він з 30.08.1982 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а з 20.11.2009 року по 05.04.2013 рік був зареєстрований в Херсонській області. За адресою АДРЕСА_1 він зареєстрований з 05.04.2013 року по 05.10.2013 р., і з 13.05.2013 року був знову зареєстрований АДРЕСА_1 (а.с.20).

В суді першої інстанції також встановлено, що автомобіль позивача на момент складання протоколу та на момент розгляду справи зареєстрований також у м.Харків, дані обставини знайшли підтвердження в судовому засіданні та не заперечувались самим позивачем.

Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП було направлено до примусового виконання в Київській відділ державної виконавчої служби м. Харкова, тобто за місцем реєстрації автомобіля позивача у відповідності до ч.2 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої встановлено, що справи про адміністративні правопорушенні передбачені ст. 80 , 81, 121-126 , статтями 128-129 , ч. 1 та 2 ст.130 , ст.132 , ч.4 ст.133, і ст. 13 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Постановою Приморського районного суду м.Маріуполя від 18.04.2013 року постанову інспектора ДПС ДАІ м. Маріуполя Сафронова О.П. про притягнення ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності за ст.122 ч. 1 КУпАП скасовано (а.с.7).

До матеріалів позовної заяви позивачем додані квитки на проїзд до м.Харкову (а.с. 11-14)

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись ст.10, 11 ЦПК України, виходив з того, що позивачем необґрунтовано пред'явлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до ДАІ ГУМВС України в Донецькій області, і позивачем не надано жодних доказів, що підтверджували би завдану йому моральну та матеріальну шкоду.

Колегія суддів не може не погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів , висновків експертів .

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

А відповідно до положень ст.166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а така шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоді завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї сама членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділові репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодуванні моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості ї| реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та ні пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснено п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується .

Пунктом 3 вищевказаної постанови роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовував вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди неправомірними діями працівника ДАІ УМВС України, що виразилися в складанні незаконної постанови і направленні її для виконання до м.Харків.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, оскільки, незважаючи на те, що постанова інспектора ДАІ про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасована судом, немає порушень закону в діях посадових осіб ДАІ щодо направлення постанови за місцем реєстрації автомобіля правопорушника. Крім того, позивач нічим не підтвердив, що був змушений їхати до м.Харкова саме з метою отримання оскарженої в подальшому постанови. Таким чином, позивачем не доведено факт наявності матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дії відповідача ДАІ ГУМВС України, тому немає підстав для матеріальної відповідальності відповідача, в також для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом вимог процесуального права при оцінці доказів, не приводять колегію суддів до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у позові, оскільки належних доказів ним для підтвердження його вимог не надано.

Також колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судом при вирішення спору не були враховані усі докази, надані позивачем, зокрема, постанова суду від 18.04.2013 року про скасування постанови інспектора ДАІ про притягнення ОСОБА_1. до відповідальності за адміністративне правопорушення. Як вбачається з постанови Приморського райсуду м.Маріуполя від 18.04.2013року, постанова від 10 червня 2012 року скасована у зв'язку із відсутністю в діях позивача складу порушення Правил дорожнього руху України, а не у зв'язку із порушенням працівником ДАІ вимог закону щодо порядку складання протоколу і винесення оскарженої постанови. Тому колегія суддів вважає, що суд у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України вирішив справу у межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права колегія суддів до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові. Тому посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального права неспроможні, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, в межах апеляційного оскарження та на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, тому рішення суду підлягає залишенню без зміни, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: