АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2874/15 Справа № 173/364/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Болтунової Л.М.

суддів: Козлова С.П., Романюк М.М.

при секретарі: Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, нотаріус Липецької обласної палати нотаріального округу м. Липецька Російська Федерація про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про прийняття спадщини за законом та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, і з урахуванням його уточнень, посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, яка проживала у АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем за заповітом від 13 травня 2009 року, посвідченим державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 У лютому 2013 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте їй було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини. А тому, позивач просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, а також просила визнати недійсним свідоцтва про прийняття спадщини за законом та визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 13 травня 2009 року.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, ОСОБА_3 визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом тривалістю в чотири місяці з моменту набрання чинності рішення суду. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалити нове, яким відмовити в цій частині вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволення вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, законність і обґрунтованість в іншій його частині, колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки у АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1; квартиру у АДРЕСА_1 та грошові внески.

Згідно із заповітом від 13 травня 2009 року ОСОБА_4 усе належне їй майно заповіла ОСОБА_3 Позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 04 лютого 2013 року.

Постановою нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Крім того, з даної постанови видно, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є її син ОСОБА_2, який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою : АДРЕСА_1, видане 12 травня 2011 року ОСОБА_6, нотаріусом Липецької обласної нотаріальної палати нотаріального округу м. Липецька, Російська Федерація, за реєстром № 2-953. (а.с.9)

Задовольняючи вимоги та визначаючи ОСОБА_3 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, суд першої інстанції виходив з поважності причин пропуску строку, пославшись на вік позивачки та її пенсійне свідоцтво, як інваліда 2 групи, стан її здоров*я, за яким вона була обмежена вчасно отримати необхідні для оформлення спадкових справ документи, враховуючи необхідність їх отримати також на території іншої держави, та подання заяви про прийняття спадщини. ( а.с.178)

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на законі.

Рішення суду в оскарженій частині ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Згідно до ст. 1272 ЦК України наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

При розгляді справи про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не потрібно залучати нотаріуса, державну нотаріальну контору в якості третіх осіб, адже вони є учасниками правовідносин зі спадкування та заінтересованими особами.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Однак такого обґрунтування судом першої інстанції зроблено не було.

Судом першої інстанції не було враховано роз'яснень, які містяться в абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції не в повному обсязі перевірив поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини та наявність доказів, які б свідчили про існування перешкод для її прийняття протягом двох років та восьми місяців, як в Україні так і в іншій державі.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а у подальшому уточнюючи його, ОСОБА_3 посилалась на поважність причини його пропуску, зазначаючи, що вона не пам*ятає від кого їй стало відомо про смерть матері, однак на її поховання вона поїхати не змогла за станом здоров*я та віком. Після смерті вона дуже переживала цю подію і не думала про оформлення будь-яких документів та вступ до спадщини. Їй треба було час для того щоб заспокоїтись, а скільки часу, вона сказати не може, так як і до тепер вона дуже переживає, у зв*язку з чим не змогла вчасно подати документи для вступу у спадщину за заповітом. Також стверджувала, що відповідач через деякий час після смерті матері дзвонив їй та вимагав відмовитися від спадщини та погрожував. А тому, боячись за свою небезпеку, вона не здійснювала ніяких дій стосовно вступу до спадщини. ( а.с.124)

Пославшись в мотивувальній частині рішення на вищевказане, суд першої інстанції не дав цим обставинам правової оцінки, і помилково прийшов до висновку про задоволення цих вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка, як у суді першої інстанції так і в апеляційному суді не надала безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, колегія суддів дійшла висновку, що воно не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. А отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року скасувати і в задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: