АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/9520/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Пономаренко Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.В.

при секретарі - Бугай Т.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційної скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_4, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 24 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/9408/82/66217 за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 494 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % з кінцевим терміном повернення 24 грудня 2017 року. Також між сторонами було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору від: 24 грудня 2007 року № 014/9408/82/66217; 22 липня 2009 року № 96-05/13/824; 15 квітня 2010 року № 96-05/13/986, за якими вносились зміни до договору, змінювалась процентна ставка, доповнювались новими пунктами договору, змінювався текст договору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за якою ОСОБА_2 виділилася квартира АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки від 24 грудня 2007 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_3, отже відбулася зміна власника майна, яке є забезпеченням виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/9408/82/66217 від 24 грудня 2007 року, що в свою чергу є підставою для заміни відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує, станом на 6 березня 2012 року утворилась заборгованість за кредитним договором включаючи відсотки та пеню, в розмірі 540 810,65 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 4 319 995,47 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у сумі 4 319 995,47 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів згідно закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що постановляючи рішення, судом у порушення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. На момент укладання договору іпотеки у зазначеній квартирі проживав неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що договір іпотеки є нікчемним, оскільки вчинений без дозволу органу опіки та піклування.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи за законом повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд правильно виходив з того, що боржник не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, тому позивач вправі звернути стягнення заборгованості на предмет іпотеки з наданням банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

Колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/9408/82/66217 за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 494 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % з кінцевим терміном повернення 24 грудня 2017 року.

Також встановлено, що до вказаного вище кредитного договору було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору від:

- 24 грудня 2007 року № 014/9408/82/66217 - відповідно до якої внесено зміни до п. 1.1.6.; 1.1.7.; 1.2.1. Кредитного договору, а саме: "Дата остаточного погашення кредиту 24 грудня 2027 року, а строк кредиту (строк користування кредитом) складає 240 (місяців)" та зменшено процентну ставку до 13,50 відсотків річних;

- 22 липня 2009 року № 96-05/13/824 - відповідно до якої на період з 22 липня 2009 року по 22 листопада 2009 року Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту;

- 15 квітня 2010 року № 96-05/13/986 - відповідно до якої на період з 15 квітня 2010 року по 15 квітня 2010 року Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 014/9408/82/66217, відповідно до якого останній передав в іпотеку позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки складає 5 778 649 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2011 року визнано мирову угоду, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за якою ОСОБА_2 виділена у власність квартира АДРЕСА_1

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується отримати Кредит використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, та комісії згідно умов Договору та Тарифів Кредитора, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати погашення Кредиту та процентів ануїтентними платежами у Валюті Кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту до 25 числа кожного місяця.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки, однак, ОСОБА_3 після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договору банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

21 жовтня 2011 року позивачем була направлена ОСОБА_3 вимога за № С11-114-1-3/755, погасити прострочену заборгованість на протязі 30 днів, а у разі, якщо останній не погасить наявну заборгованість, позивач розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, ОСОБА_3 не виконано умови кредитного договору, наявну заборгованість не погашено. Вимогу позивача щодо погашення заборгованості відповідач залишили без уваги.

Таким чином, у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 6 березня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 540 810,65 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 4 319 995,47 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 436 664,02 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 3 488 072,19 грн.; прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 5898,34 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 47115,94 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 55869,56 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 446 286,05 грн; пені за простроченя погашення кредиту в розмірі 4368,09 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 34 982,30 грн; пені за прострочення погашення відсотків у сумі 43908,98 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 350 744,93 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 16.3. кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного доня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним і по день виконання Позичальником простроченого зобов'язання включно.

Відповідно до п. 9.1. кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом, пеню та штрафи відповідно до цього Договору.

Відповідно до п. 9.2.-9.3. кредитного договору передбачено, що Кредитор вправі пред'явити Позичальнику вимогу про дострокове погашення Кредиту у випадку прострочення Позичальником більше ніж на 30 календарних днів строків погашення Кредиту. Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим Договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання Позичальником цієї вимоги Кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з Договорів забезпечення або вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за цим Договором.

Відповідно до п. 5.2. договору іпотеки іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, який зазначено у кредитному договорі, у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Положеннями ч. 1 ст. 575 та ст. 589 ЦК України регламентовано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання.

У судовому засіданні 30 травня 2014 року задоволено клопотання представника позивача від 25 квітня 2013 року та замінено відповідача ОСОБА_3 на відповідача ОСОБА_7 так як право власності перейшло до останньої, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до п.13.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки становить 5778 649,00 грн..

Також, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно з п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 частини першої ст. 215 ЦПК України. Зокрема, в ньому обов'язково має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко- держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

У відповідності до ч.2 ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Таким чином, враховуючи викладене вище та в порядку ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення слід змінити, зазначивши у резолютивній частині загальний розмір вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну продажу, встановлену на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Доводи апеляційної скарги, що договір іпотеки є нікчемним, оскільки укладений без дозволу органу опіки та піклування, чим порушено права неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставними, оскільки нікчемність зазначеного договору іпотеки не встановлена у визначеному законом порядку. Питання про виселення неповнолітнього у даному судовому процесі не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів.

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року змінити, та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції :

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у сумі 540 810,65 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 4 319 995,47 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 436 664,02 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 3 488 072,19 грн; прострочена заборгованість за кредитом у сумі 5 898,34 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 47 115,94 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 55 869,56 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 446 286,05 грн; пені за прострочення погашення кредиту у сумі 4 368,09 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 34 982,30 грн; пені за прострочення погашення відсотків у сумі 43 908,98 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 350 744,93 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів згідно закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді