У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Гаївська сільська рада Барського району Вінницької області, про визнання договору дарування земельної ділянки та державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними, визнання прав користування земельними ділянками та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ будинку в натурі, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з вказаним позовом про визнання недійсним рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області, частково недійсними договорів дарування земельних ділянок, державних актів про право власності на земельні ділянки, поділ земельних ділянок.

Посилались на те, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 березня 2009 року, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 17 липня 2009 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано частково недійсним рішення виконавчого комітету Барської районної ради Вінницької області від 17 вересня 1987 року № 313; визнано недійсним у частині 3/5 свідоцтво від 22 жовтня 1987 року про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1; визнано недійсним у частині 3/5 договір дарування, посвідчений 16 грудня 2005 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу за реєстровим № 2311; визнано за позивачами право власності на 3/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району від 28 листопада 1995 року № 121б, затвердженим рішенням 14 сесії 22 скликання Гаївської сільської ради від 23 серпня 1997 року, ОСОБА_6 була передана у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0,60 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га. Однак, якщо позивачі володіють на праві власності 3/5 частинами житлового будинку, то вони вважають, що мають право на відповідну частку земельних ділянок як для обслуговування відповідної частини будинку, так і для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з чим звернулися до суду із відповідним позовом.

Також позивачі у жовтні 2011 року звернулися з позовом до ОСОБА_7 про поділ будинку в натурі, посилаючись на те, що володіють на праві приватної власності 3/5 ідеальними частками житлового будинку АДРЕСА_1 просили поділити будинок з господарськими будівлями та спорудами в натурі.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2014 року цивільні справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення сільської ради, частково недійсними договорів дарування земельних ділянок, державних актів про право власності на земельні ділянки, їх поділ та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ будинку в натурі об'єднані в одне провадження з присвоєнням справі № 2-1369/11.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Поділено житловий будинок АДРЕСА_1 у відповідності з таблицею № 7 висновку додаткової судово-технічної експертизи від 05 травня 2014 року № 210, відображеною у план-схемі 2, додаток 2. Виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 житлові кімнати 1-5, 1-6, веранду 1, літню кухню «Б1», хлів добудову «Б3», погріб під літньою кухнею «Б4», 1/2 частину колодязя № 4, що становить 63/100 частин будинку з господарськими будівлями і спорудами. ОСОБА_7 виділено коридор 1-1, кухню 1-2, кладову 1-3, житлову кімнату 1-4, ганок «а1», хлів «Б», хлів добудову «Б2», паркан № 1, 1/2 частину колодязя № 4, що становить 37/100 частин будинку з господарськими будівлями і спорудами. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у рівних частках на користь ОСОБА_7 компенсацію за відступ від ідеальної частки у розмірі 2 639 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у рівних частках на користь держави 727 грн. 67 коп. недоплаченого судового збору. З ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у рівних частках у відшкодування судових витрат у справі 1 407 грн. 62 коп.; стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у рівних частках на користь ОСОБА_7 у відшкодування судових витрат 1 650 грн.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про визнання недійсними рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_6, договорів дарування земельних ділянок, їх розподіл, скасовано. У цій частині позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 29 листопада 1995 року № 121б «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» у частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,60 га, у тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га, розташованої у АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування від 16 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,25 га у АДРЕСА_1, кадастровий номер 1.01.016.001, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідчений 16 грудня 2005 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 2313.

Визнано недійсним договір дарування від 16 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,3742 га уАДРЕСА_1, кадастровий номер .01.010.0002, призначеної для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 16 грудня 2005 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 2316.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 358322, площею 0,2500 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 18 квітня 2007 року на ім'я ОСОБА_7 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 358323, площею 0,3742 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, виданий 18 квітня 2007 року на ім'я ОСОБА_7 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою садиби № 33 між співвласниками будинкуОСОБА_3., ідеальна частка якої становить 3/5, та ОСОБА_7, ідеальна частка якої становить 2/5, згідно план-схеми поділу № 2 (Додаток 7) висновку комплексної судової будівельно-технічної (будівельно-оціночної), земельно-технічної (земельно-оціночної) експертизи від 28 листопада 2013 року № 718, що є невід'ємною частиною цього рішення суду. Вирішено питання судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про поділ будинковолодіння відповідно до варіанту № 3 додатку № 4 судово-будівельної експертизи.

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наявних у справі доказів, поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у натурі слід провести відповідно до часток сторін у спірному майні. У задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування слід відмовити, оскільки підстави для визнання їх недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України відсутні, відповідно відсутні і підстави для недійсними державних актів, виданих на їх основі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про визнання недійсними рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_6, договорів дарування земельних ділянок, їх розподіл та ухвалюючи у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що отримання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки розміром 0,60 га є порушенням прав інших членів колгоспного двору, тому рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 29 листопада 1995 року № 121б є недійсним і відповідно є недійсними укладені останньою договори дарування та наступні державні акти на право власності на спірну земельну ділянку. Крім того встановлено порядок користування земельною ділянкою садиби № 33 відповідно до план-схеми поділу № 2 (Додаток 7) висновку комплексної судової будівельно-технічної (будівельно-оціночної), земельно-технічної (земельно-оціночної) експертизи від 28 листопада 2013 року № 718.

З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ці суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів не відповідають.

Судами установлено, що 16 грудня 2005 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується даними копії договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого у реєстрі за № 2313 (а. с. 26 т. 1, а. с. 97, 98 т. 3).

Відповідно до змісту договору відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 208159, виданого 02 березня 2004 року виконкомом Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області на підставі рішення 5 сесії 4-го скликання від 21 липня 2003 року.

Також 16 грудня 2005 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 земельну ділянку розміром 0,3742 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується даними копії договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого у реєстрі за № 2316 (а. с. 99, 100 т. 3).

Відповідно до змісту договору відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 208158, виданого 02 березня 2004 року виконкомом Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області на підставі рішення 5 сесії 4-го скликання від 21 липня 2003 року.

ОСОБА_7 є власником земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 358322 від 18 квітня 2007 року (а. с. 27 т. 1), а також земельної ділянки розміром 0,3742 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 358323 від 18 квітня 2007 року (а. с. 28 т. 1).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 березня 2009 року визнано частково недійсним рішення виконкому Барської районної ради № 313 від 17 вересня 1987 року, визнано частково у частині 3/5 недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 22 жовтня 1987 року, визнано частково недійсним у частині 3/5 договір дарування, що посвідчений 16 грудня 2005 року за реєстром № 2313 приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу ОСОБА_8, визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 18-19 т. 2).

Вказане рішення Барського районного суду Вінницької області від 24 березня 2009 набрало законної сили 17 липня 2009 на підставі ухвали апеляційного суду Вінницької області (а. с. 20-22 т. 2).

Право власності на 3/5 частини житлового будинку зареєстровано за позивачами, про що свідчать дані копії реєстраційного посвідчення від 21 вересня 2009 року (а. с. 23 т. 2); на 3/5 частини будинку по АДРЕСА_1 відкрито окремий по господарський номер, що підтверджується даними копії рішення виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області № 45 від 10 листопада 2009 року (а. с. 25 т. 2).

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги про визнання рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 29 листопада 1995 року № 121б «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» в частині передачі безкоштовно в приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки загальною площею 0,60 га, виходив з того, що обидві сторони у справі є колишніми членами колгоспного двору та їхні частки у праві власності на майно цього двору були рівними, то передача безкоштовно у приватну власність присадибної земельної ділянки площею 0,60 га лише одному колишньому члену колгоспного двору, є порушенням прав інших.

При цьому суд не звернув уваги, що вказаним рішенням, виконком вирішив передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 0,60 га, у тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га, земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1. Рішення виконкому затверджено 14 сесією 22 скликання від 23 серпня 1997 (а. с. 31 т. 1).

Тобто ОСОБА_6 було надано вказану земельну ділянку відповідно до вимог ст. 6 ЗК 1990 року, не як колишньому члену колгоспного двору, а як громадянину в приватну власність шляхом приватизації, тобто у особисту приватну власність, та ця земельні ділянка не була спільною сумісною власністю членів колгоспного двору.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Як зазначено вище, право власності на 3/5 частини житлового будинку зареєстровано за позивачами, про що свідчать дані копії реєстраційного посвідчення від 21 вересня 2009 року (а. с. 23 т. 2); на 3/5 частини будинку по АДРЕСА_1 відкрито окремий по господарський номер, що підтверджується даними копії рішення виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області № 45 від 10 листопада 2009 року (а. с. 25 т. 2).

Тому право на частку земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, виникло у позивачів з моменту набуття права на зазначену частку.

Суди на зазначене уваги не звернули, не визначилися, яка саме земельна ділянка була надана для обслуговування житлового будинку, та здійснили поділ і земельної ділянки, наданої ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га.

Крім того, суди не взяли до уваги, що позивачі дізналися про існування рішення виконкому Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 29 листопада 1995 року № 121б, договорів дарування, державних актів ще у серпні 2008 року, коли ОСОБА_7 подала позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні спірним домоволодінням (а. с. 18-22 т. 1).

Відповідачка 09 січня 2014 року подала суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 168-169 т. 1).

У свою чергу позивачі лише 20 травня 2014 року подали до суду заяву про поновлення прощеного ними строку звернення до суду (а. с. 73-74 т. 2).

Суд не врахувавши вказані обставини виходив з того, що питання застосування наслідків пропущення строку позовної давності та вирішення чи є причини пропущення позовної давності поважними не підлягають розгляду, що витікає з положень ч. 5 ст. 267 ЦПК України, тобто належним чином питання про застосування позовної давності у частині вказаних позовних вимог у відповідності до ст. ст. 261, 267 ЦК України не вирішено.

Також визнаючи вказане рішення недійсним, судом не було залучено належного відповідача - Гаївську сільську раду, яка була помилково зазначена позивачами як третя особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснено у абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 (далі - Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У п. 10 Постанови зазначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивачі не є стороною договорів дарування, то визнання договорів недійсними є неналежним способом захисту прав позивачів, і вони мають право на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України тільки витребувати майно, яке було предметом спірних договорів.

Висновок судів в частині задоволених позовних вимог щодо поділу в натурі будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 між його співвласниками, які володіють цим майном у частках відповідно 3/5 та 2/5, є законним та обґрунтованим.

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення у частині позовних вимог про визнання договорів дарування земельної ділянки та державних актів частково недійсними, встановлення порядку користування земельними ділянками підлягають скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року у частині позовних вимог про визнання договорів дарування земельної ділянки та державних актів частково недійсними, встановлення порядку користування земельними ділянками скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта