Справа № 621/2687/14-ц
Провадження № 2/621/55/15
РІШЕННЯ

іменем України

27.01.2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Бережної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_3 про визнання удаваного правочину, застосування правил купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль та скасування арешту, треті особи - управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області, приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

встановив:

17.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області (далі - ВДВС Зміївського РУЮ), управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області про визнання удаваного правочину, застосування правил купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль та скасування арешту, треті особи - приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

05.11.2014 року ОСОБА_1 подав уточнений позов до ОСОБА_2, ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області, ОСОБА_3 про визнання удаваного правочину, застосування правил купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль та скасування арешту, треті особи - управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області, приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив визнати удаваним доручення від 30.01.2013 року, зареєстроване в реєстрі за № 737 та посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, строком на 10 років розпоряджатися та користуватися автомобілем ВАЗ-11183, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, біжового кольору, двигун V-1596, тип ТЗ - легковий седан-В, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого РЕВ МВ № 1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 09.01.2007 року; Визнати, що відносини сторін між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_2 доручив позивачу строком на 10 років розпоряджатися та використовувати автомобіль ВАЗ-11183, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, біжового кольору, двигун V-1596, тип ТЗ - легковий седан-В, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, регулюються правилами щодо правочину - договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили; Визнати право власності за ОСОБА_1 на вказаний вище автомобіль ВАЗ-11183; Скасувати та зняти арешт, накладений ВДВС Зміївського РУЮ по виконавчому провадженню АА 105994 від 04.02.2009 року Зміївського відділу ДАІ по штрафу 510 грн. на автомобіль ВАЗ-11183, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказав, що 30.01.2013 року він придбав за 5500 доларів США, що еквівалентно 71225,00 грн. у ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-11183, рік випуску 2006, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, колір бежевий, двигун V-1596, тип ТЗ - ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, державний реєстраційний знак НОМЕР_1. Вищевказаний автомобіль належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4, виданого РЕВ МВ № 1 ДАІ ГУМВС України у Харківській області 09.01.2007 року. Але, замість оформлення договору купівлі - продажу вказаного автомобілю сторони вирішили оформити їх відносини шляхом видачі ОСОБА_1 генерального доручення на розпорядження та користування даним автомобілем від 30.01.2013 року строком на 10 років, зареєстрованого в реєстрі за № 737, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4. В підтвердження передачі грошових коштів за сплату вищевказаного автомобіля ОСОБА_1 склав розписку про передачу 5500 доларів США ОСОБА_5, який діяв на підставі генерального доручення на розпорядження автомобілем ВАЗ-11183, державний номер НОМЕР_1, від ОСОБА_6, який, в свою чергу, діяв на підставі генерального доручення від ОСОБА_2 на розпорядження вищевказаним автомобілем. Позивач вважав, що вчинений ним правочин (отримання доручення на автомобіль ВАЗ) є удаваним, що відповідає положенням ст. 235 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Однак, 06.05.2014 року ОСОБА_1 втратив документи, в тому числі і технічний паспорт на вищевказаний автомобіль. Він звернувся до Управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області для відновлення технічного паспорту на автомобіль ВАЗ-11183, державний номер НОМЕР_1, де йому повідомили, що він не може відновити технічний паспорт, оскільки існує арешт на даний автомобіль, ОСОБА_1 запропонували звернутись до ВДВС Зміївського РУЮ для вирішення питання про зняття арешту.

Звернувшись до ВДВС Зміївського РУЮ ОСОБА_1 дізнався, що на автомобіль накладено арешт по виконавчому провадженню АА № 105994 від 04.02.2009 року по стягненню штрафу у розмірі 510 грн. на користь Зміївського відділу ДАІ. Однак, дане провадження вже закрито за строком давності, і, взагалі, позивач не має можливості сплатити вказаний штраф, так як він не є стороною виконавчого провадження. Управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області відмовляється скасовувати арешт, тому що не має постанови державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ про закриття виконавчого провадження АА № 105994 від 04.02.2009 року.

Отже, ОСОБА_1, вважав, що арешт, який накладено на автомобіль ВАЗ-11183, державний номер НОМЕР_1, вже не має юридичної сили та підлягає скасуванню на підставі того, що виконавче провадження по ньому було закрито ВДВС Зміївського РУЮ.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду із даним позовом для визнання правочину удаваним, визнання права власності та скасування арешту на автомобіль ВАЗ-11183, державний номер НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, свої інтереси довірив представляти ОСОБА_8, який у судове засідання також не з'явився, до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності свого довірителя ОСОБА_1, на задоволенні позову в повному обсязі наполягав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. у судове засідання не з'явилися, надали заяву про визнання позову в повному обсязі, не заперечували проти його задоволення, справу просили розглядати за їх відсутності.

Представник відповідача ВДВС Зміївського РУЮ Шевчук А.І. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити на розсуд суду.

Представник третьої особи - Управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області Арсеньєв В.О. у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, розгляд справи та винесення рішення просив проводити без його участі на розсуд суду, до канцелярії суду надав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що згідно архівної та інформаційної бази даних УДАІ ГУМВС України в Харківській області автомобіль ВАЗ-11183, 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, колір бежевий, № двигуна 85, зареєстровано 09.01.2007 року у ВРЕР № 1 ГУМВС України в Харківській області (на теперішній час Центр № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Харків УДАІ ГУМВС України в Харківській області) на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На транспортний засіб закріплено номерний знак НОМЕР_1 та виписано Свідоцтво про реєстраціюНОМЕР_4. На території України реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється відповідно до Закону України «Про дорожній рух», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема, проведення реєстрації транспортних засобів дозволяється за рішенням суду, але відповідно до баз даних ДАІ, 27.08.2009 року до канцелярії УДАІ ГУМВС України в Харківській області з ВДВС Зміївського РУЮ надійшла Постанова про арешт майна боржника, згідно якої накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій з вказаним вище транспортним засобом. Постанова виконана співробітниками ДАІ у повному обсязі. Відповідно до п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Враховуючи вище викладене, та у зв'язку з тим, що УДАІ ГУМВС України в Харківській області до встановлення права власності на транспортний засіб ніякого відношення не має, а в частині накладання арешту є лише виконавцем, і на теперішній час проведення реєстраційних дій з автомобілем неможливо доки не будуть зняти усі заборони, Арсеньєв В.О. просив відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_5, приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, рішення просили ухвалити на розсуд суду.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що автомобіль ВАЗ-11183, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, біжового кольору, двигун V-1596, тип ТЗ - легковий седан-В, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого РЕВ МВ № 1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 09.01.2007 року.

26.05.2011 року ОСОБА_2 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_11, якою уповноважив ОСОБА_6 експлуатувати, проводити ремонт та слідкувати за технічним станом, а також обміняти, здати в оренду, продати належний йому вищевказаний автомобіль ВАЗ-11183, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказана довіреність була видана строком на п'ять років, тобто до 26.05.2016 року, з правом передоручення, з правом догляду на митницях та використання автомобіля за кордоном, за умови оформлення такого права у встановленому чинним законодавством порядку, з правом одержання тимчасового реєстраційного талону /а.с. 6/.

26.11.2012 року ОСОБА_6 видав аналогічну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_12, якою уповноважив експлуатувати спірний автомобіль ВАЗ-11183 ОСОБА_5. Строк дії даної довіреності - 26.05.2016 року /а.с. 7/.

30.01.2013 року ОСОБА_2 оформив довіреність на ОСОБА_1, відповідно до якої уповноважив позивача користуватися та розпоряджатися належним йому (ОСОБА_2.) автомобілем ВАЗ-11183, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, біжового кольору, двигун V-1596, тип ТЗ - легковий седан-В, державний реєстраційний знак НОМЕР_1. Крім того, 30.01.2013 року ОСОБА_1 передав 5500 доларів США ОСОБА_5 за продаж вказаного автомобіля, що підтверджується копією відповідної розписки /а.с. 8, 9/.

Позивач вважав, що отримання ним довіреності та передання грошей за розпискою можна вважати удаваними, фактично між сторонами склалися відносини купівлі-продажу, а, відповідно, він має право на те, щоб за ним визнали право власності на автомобіль ВАЗ-11183, державний номер НОМЕР_1.

Однак, з такими твердженнями позивача ОСОБА_1 погодитись неможна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 3 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Суд критично відноситься до посилань і тверджень позивача ОСОБА_1 про те, що між ним та відповідачем існував договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-11183 і що він передавав кошти за спірний автомобіль в сумі 5500 доларів США, на підтвердження чого йому була видана довіреність.

Так, виходячи з положень ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреність не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи до іншої, видача та отримання доручення ні в якій мірі не пов'язані з переходом права власності на автомобіль від його власника до представника, останньому надається лише (крім володіння і користування) можливість здійснювати операції з автомобілем в інтересах довірителя, що витікає з положень ст. 239 ЦК України відповідно до яких, угода, укладена представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. В силу чого оформлення довіреності ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 з правом розпорядження в його інтересах транспортним засобом не є договором купівлі продажу спірного автомобіля.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 в частині того, що він купив автомобіль ВАЗ-11183, так як ці доводи ніякими доказами не підтверджуються. Будь-який договір між сторонами щодо спірного автомобіля не укладався. ОСОБА_1 не заявляє в суді вимог про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля таким, що відбувся чи дійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 довіреність не є доказом укладення усно договору купівлі-продажу спірного автомобіля та передачі коштів за придбання даного автомобілю, інших письмових доказів на підтвердження існування домовленості між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 щодо купівлі-продажу автомобілю та отримання відповідачем коштів за продаж автомобілю позивачем суду не надано.

Крім того, ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Виходячи із зазначених вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-11183 між сторонами мав вчинятися лише в письмовій формі. Оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів на дотримання між ним та ОСОБА_2 вимоги закону в частині додержання форми укладення правочину купівлі-продажу автомобіля, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що між ним та ОСОБА_2 існує договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимог щодо визнання удаваним доручення від 30.01.2013 року, про визнання того факту, що відносини сторін між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 регулюються правилами щодо правочину - договору купівлі-продажу, а також щодо визнання права власності за ОСОБА_1 на вказаний вище автомобіль ВАЗ-11183.

З матеріалів справи, а саме копій листів ГУ МВС України в Харківській області від 18.07.2014 року № 7025 та від 01.12.2014 року № 11279, картки арешту ТЗ від 03.11.2014 року, вбачається, що на автомобіль ВАЗ-11183, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий седан-В, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції за виконавчим провадженням АА № 105994 від 19.08.2009 року на підставі постанови Зміївського відділу ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 510 грн. /а.с. 10, 62, 82/.

Однак, ані виконавче провадження АА № 105994 від 19.08.2009 року, ані документи адміністративного матеріалу про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 510 грн. - не збереглися, є знищеними, оскільки пройшов строк їх зберігання. Крім того, 14.06.2010 року виконавче провадження було закрито на підставі п. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція) /а.с. 65, 66/.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що судом встановлено той факт, що належним власником автомобіля ВАЗ-11183 є саме ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1 право власності не можливо, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо скасування арешту, накладеного ВДВС Зміївського РУЮ на спірний автомобіль, оскільки він не є належним заявником.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, інших доказів на їх доведення, в порушення ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмови ОСОБА_1 у задоволенні його позову в повному обсязі.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 206, 208, 237, 239, 244, 248, 639 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 197, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_3 про визнання удаваного правочину, застосування правил купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль та скасування арешту, треті особи - управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області, приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: