УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суд м. Києва від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов'язань за договорами позики, у вигляді розписки, видану останнім 27 січня 2010 року на загальну суму 42 250 доларів США строком до 31 грудня 2010 року. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 42 250 доларів США, що еквівалентно 338 338 грн, проценти за користування позикою в розмірі 57 765,42 грн та 3 % річних у розмірі 21 885,37 грн.

У червні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 231 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суд м. Києва від 11 вересня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 338 338 грн, проценти за користування позикою у розмірі 57 765,42 грн., 3% річних у розмірі 21 885 грн 37 коп., Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши в сукупності наявні у справі докази, з урахуванням встановлених обставин справи та керуючись положеннями ст.ст. 1046-1051, 625 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, оскільки останнім допущено неналежне його виконання.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суди попередніх інстанції дійшли вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання оспорюваної розписки недійсною з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України. При цьому судами було взято до уваги висновок комплексної судової почеркознавчої, автотоварознавчої та психологічної експертизи від 14 січня 2013 року №438/439/12-32, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (а.с. 80-84), зі змісту якого вбачається, що не виявляється можливим встановити в якому психологічному стані знаходився ОСОБА_5 під час написання ним тексту розписки, датованої 27 січня 2010 року, складеної на ім'я ОСОБА_4 Належних та допустимих доказів фізичного чи психічного впливу на ОСОБА_5 при складенні розписки матеріали справи не містять.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суд м. Києва від 11 вересня 2014 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суд м. Києва від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук