Справа №489/244/15-ц 26.05.2015 26.05.2015 26.05.2015
Провадження №22-ц/784/1142/15 Головуючий у першій інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 27 Головуючий в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Орельській Н.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства « Акцент-Банк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 31 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №AВLХRC24930024, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 307 грн.54 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Між тим, відповідач свої зобов'язання належним чином за договором не виконував, в зв'язку з чим заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2012 року з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за цим договором у розмірі 11 782 грн.81 коп.

З врахуванням вищевказаної суми, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 105 039 грн.32 коп., з яких 99 561 грн.26 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором та штраф: 500 грн.( фіксована частина) та 4978 грн.06 коп.( процентна складова).

Ухвалою суду від 19 березня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення штрафу 500 грн. та пені нарахованої за період до 01 лютого 2012 року у сумі 67 166 грн.72 коп. закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 31 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №AВLХRC24930024, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 307 грн.54 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 31 липня 2011 року ( а.с.9).

За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 5 вересня 2009 року (дата оплати першого щомісячного платежу),щомісяця в період сплати за який приймається період з 05 по 10 число кожного місяця відповідач повинен надати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом в сумі 785 грн.19 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам („ Розстрочка") (Стандарт)( далі - Умови).

Також сторони домовились, що заява позичальника та надані йому Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») Стандарт, тарифи становлять кредитно-заставний договір.

За порушення позичальником зобов'язань він сплачує пеню розмір якої вказано п.5.1 Умов за кожен день просрочки.

Між тим, відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконав належним чином.

Із матеріалів справи вбачається, що у березні 2012 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути на свою користь з останнього 82347 грн.01 коп., яка складається з : 4135 грн.94 коп. заборгованості за кредитом, 12136 грн.07 коп. заборгованості за процентами, 5510 грн.80 коп. комісії, 67166 грн.72 коп. пені та штраф - 500 грн. фіксована частина, 3897 грн.48 коп. процентна складова.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2012 року позов Банку задоволено частково з ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто заборгованість у розмірі 11 782 грн.81 коп., з яких: 4135 грн.94 коп. заборгованість за кредитом, 1136 грн.07 коп. проценти, 5510 грн.80 коп. комісія та 1000 грн. пені У задоволені вимог щодо стягнення штрафу відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк надав розрахунок заборгованості з якого вбачається нарахування пені за період з січня 2010 року по 17 грудня 2014 року у розмірі 111344 грн.07 коп. Але з врахуванням раніше стягнутої суми боргу, просив стягнути на свою користь заборгованість, що складає : пеня - 99 561 грн.26 коп. та штраф на вказану суму у розмірі 5478 грн.06 коп.

Ухвалою суду від 19 березня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення штрафу 500 грн. та пені нарахованої за період до 01 лютого 2012 року у сумі 67 166 грн.72 коп. закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Таким чином, судом розглядалися вимоги щодо стягнення з відповідача на користь банку пені, нарахованої за період з 01 лютого 2012 року по 17 грудня 2014 року у розмірі 44177 грн.35 коп. та штрафу у розмірі 4978 грн.06 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду з даним позовом, оскільки з наданої ним заяви не вбачається, що сторони в письмовій формі досягли згоди щодо предмету договору про збільшення строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Отже, аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт» ), наданими позивачем до суду, установлено позовну давність п'ять років до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів. Але вказані умови не містять підпису відповідача, що свідчить про відсутність домовленостей сторін щодо збільшення строку позовної давності. Інших доказів погодження Умов щодо збільшення строку позовної давності з врахуванням ст.ст. 207,259 ЦК України позивачем до суду не надано. За такого, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Як вбачається із матеріалів справи заочне рішення Ленінського районного суду від 11 червня 2012 року виконано, що підтверджується постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Миколаївського МУЮ від 30 травня 2013 року про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі.

За такого, банк якщо і має право на стягнення з боржника пені, то лише за період з 01 лютого 2012 року по 30 травня 2013 року. Між тим, позивач звернувся до суду з даним позовом у січні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

ОСОБА_3 у судовому засіданні просив про застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу Банку і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить..

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства « Акцент-Банк» - відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: