Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/556/15-ц
Провадження № 2/382/232/15

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.05.2015 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ " Київська кондитерська фабрика "Рошен" м. Київ, проспект Науки-1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

Встановив:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ПАТ " Київська кондитерська фабрика "Рошен" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги в позовній заяві та залі суду обґрунтував тим, що він з 22 серпня 2012 року на підставі наказу № 362 п від 22.08.2012 р. прийнятий на роботу до ПАТ «Київської кондитерської фабрики «Рошен»» на посаду укладальника пакувальника другого розряду шоколадного цеху № 3. 1 лютого 2013 року на підставі наказу № 56п від 31.01.2013 р., переведений на посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) третього розряду дільниці дрібного фасування (м.Яготин). 2 березня 2014 року його як рядового, було призвано Яготинським РВК Київської області відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», про що він повідомив керівництво ПАТ «Київська кондитерська фабрика «Рошен»». Після проходження навчальних та спеціальних зборів 19 березня 2014 року, його на підставі указу Президента України про часткову мобілізацію призвали до Збройних Сил України, що підтверджується ст. 4 військового квитка. 3 березня 2014 року він звернувся до начальника цеху та повідомив про те, що йому надійшла повістка. Проте, начальник цеху відповіла, що оскільки його попереджали про скорочення, то він повинен подати заяву про звільнення за згодою сторін. Так як він не був обізнаний та довіряв своєму керівництву, то підписав вказану заяву. У березні 2015 року керівництвом йому було повідомлено, що його звільнено за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №150- п від 20.03.2014 року. Звільнення вважає незаконним і протиправним. Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» було оголошено часткову мобілізацію. Відповідно пункту 1 ст. 36 КЗпП (у редакції станом на дату винесення наказу) підставою для припинення трудового договору є угода сторін . Згідно частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент звільнення позивача) одним з видів, на які поділяється військова служба є строкова військова служба… Частиною 1 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що на строкову військову службу в мирний час призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). За правилом частини другої статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати. Статтю 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю, де передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Пунктом 2 прикінцевих положень Закону України № 1275/18-VII від 20.05.2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» вказано «поширити дію частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», вважаємо, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Незаконне звільнення з роботи привело до порушення його законних прав, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагає від мене додаткових зусиль для організації свого життя. Це завдало йому моральної шкоди, яка у відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП України підлягає до відшкодування власником або уповноваженим ним органом. Добровільно поновити його на посаді та виплатити середньомісячний заробіток відповідач відмовляється. Винними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода в розмірі 5 000 гривень. З врахуванням вищевикладеного, а також посилаючись на ст..ст..1,6,8, 43, 55, 65, 68,124 Конституції України,просив поновити строк звернення до суду, скасувати наказ №150-п від 20.03.2014 року про звільнення його з роботи, визнати звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі у ПАТ «Київська кондитерська фабрика «Рошен»» на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) третього розряду дільниці дрібного фасування (м. Яготин), стягнути з ПАТ «Київської кондитерської фабрики «Рошен»» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.03.2014 року та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Представник відповідача проти позову заперечував, обгрунтовуючи це наступним. Підприємство не отримувало наказ Яготинського РВК Київської області про призов ОСОБА_1 на військову службу, в зв"язку з чим позивач не може посилатися на той факт, що товариству було повідомлено про його призов до Яготинського РВК. Позивач був звільнений з посади оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) 3 розряду наказом № 150-п від 20.03.2014 року. Підставою видачі такого наказу була заява ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням від 03.03.2014 року, тому доводи позивача про незаконне та протиправне звільнення є необгрунтованими. Крім цього, за даними системи обліку відвідувачів "Кодос" позивач перебував на території товариства в м. Яготині 04.03.2014 року, 06.03.2014 року, 12.03.2014 року, 14.03.2014 року, 18.03.2014 року, 20.03.2014 року та 21.02.2014 року, тоді як по факту згідно позовної заяви він мав проходити службу в Збройних Силах України. Як на підставу для задоволення позивних вимог ОСОБА_1 посилається на ч.2 ст. 39 ЗУ "Про військовий обов"язок і військову службу", відповідно до якої за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форм власності та ст. 119 КЗпП України. Стаття 39 вищевказаного закону була доповнена частиною 2 ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" та набула чинності 01.04.2014 року, а частина 3 ст. 119 КЗпП України діє з 08.06.2014 року на підставі ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року, тоді як ОСОБА_1 був звільнений з посади 24.03.2014 року за власним бажанням. Що стосується відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, то з позовних вимог не зрозуміло, яким чином звільнення за власним бажанням призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків та заподіяння моральної шкоди на 5000 грн. Крім того, позивач не надав розрахунку заподіяної йому такої шкоди, пропусти місячний термін звернення до суду для вирішення трудового спору, передбачений ст.. 233 КЗпП України. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

З показів свідка ОСОБА_2 даних в судовому засіданні вбачається, що 3 березня 2014 року працівники цеху, де працював ОСОБА_3 , подавали заяви на звільнення, оскільки на підприємстві очікувалось скорочення. Вони стояли біля пакувальної - укладальної машини, коли до них підійшов ОСОБА_1 , і в ході розмови присутні від нього дізнались, що йому прийшла повістка, яку він тримав у руках. Коли повз них проходила начальник цеху ОСОБА_4 , то ОСОБА_5 наздогнав її, але про що вони розмовляли він не чув .

Аналогічні покази показам свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні дали свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Крім цього, ОСОБА_7 показала, що позивач розповідав їй, що коли він сказав ОСОБА_4 про повістку, то начальник цеху не придала цьому ніякого значення.

З показів ОСОБА_4 даних в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_8 був звільнений за згодою сторін, попереджувався про скорочення. Він звільнився, пробував працювати на маслозаводі, але там у нього нічого не вийшло. Документів вона ніяких не бачила. Коцюба повинен був прийти до відділу кадрів. 2 березня ОСОБА_8 не телефонував їй, це була неділя. Після подачі заяви про звільнення він десять днів виходив на роботу. Ніяких претензій він не висловлював, говорив усім, що працевлаштувався на Яготинському маслозаводі. Про те, що надійшла повістка, вона дізналася від працівників міліції у січні 2015 року.

З показів свідка ОСОБА_9 даних в судовому засіданні вбачається, що взимку був дзвінок від начальника цеху, що прийшли працівники міліції, на що вона відповіла, що питання про правильність звільнення ОСОБА_10 повинно розглядатися адміністрацією. Після цього до них ніхто не звертався. У 2015 році ОСОБА_8 підходив до неї, розповів, що він працював, його призвали в АТО, та його звільнили. Вона поросила повістку, але повістки він не мав. До цього моменту ніяких документів про призов на військову службу відносно ОСОБА_8 до відділу кадрів не надходило.

З військового квитка, виданого Яготинським військовим комісаріатом Київської області 17 травня 2005 року (а.с.6-7) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призовною комісією Яготинського району Київської області визнаний придатним до військової служби, СО-4. Призваний на військову службу і направлений у військову частину 18.05.2005 року, військову присягу прийняв 25.06.2005 року у в/ч НОМЕР_1 . 11 травня 2006 року на підставі наказу МОУ від 31.01.2006 року № 48 зільнений (демобілізований) в запас по закінченню строку служби. 1903.2014 року на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" призваний у Збройні сили України". В 2014 році в Яготинському РВК проходив 16 днів навчальних та спеціальних зборів на посаді механіка-радіотелефоніста.

З витягу з трудової книжки (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_1 22.08.2012 року прийнятий в ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" укладальником-пакувальником другого розряду шоколадного цеху № 3 на підставі наказу № 362-п від 22.08.2012 року, 17.09.2012 року переведений завантажувачем-розвантажувачем другого розряду дільниці дрібного фасування (м. Яготин), 24.10.2012 року переведений водієм навантажувачем дільниці дрібного фасування (м. Яготин), наказ № 469-п від 24.10.2012 року, призначено сумісництво комірника дільниці дрібного фасування (м. Яготин) наказом № 469-п від 24.10.2012 року, 01.02.2013 року переведений оператором лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) третього розряду дільниці дрібного фасування, наказ № 56-п від 31.01.2013 року, 24.03.2014 року звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 150-п від 20.03.2014 року.

З довідки Яготинського районного військового комісаріату від 21 березня 2014 року (а.с.10) вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗСУ, з 19.03.2014 року, призваний по мобілізації в Яготинський районний військовий комісаріат Київської області.

З копії повістки (а.с.11) вбачається, що ОСОБА_1 наказано на протязі двох годин з моменту вручення повістки з"явитися за адресою: ОСОБА_11 - 4. Керівник підприємства повідомлений, що військовозобов"язаний ОСОБА_1 2 березня 2014 року призивається на навчальні збори терміном на 10 діб.

З заяви, адресованої Генеральному директору ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" від 03.03.2014 року (а.с.21) вбачається, що ОСОБА_1 просив звільнити його за згодою двох сторін з 24.03.2014 року.

З наказу ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" від 20.03.2014 року по особовому складу № 150-п (а.с.22-23) вбачається, що 24.03.2014 року ОСОБА_1 звільнений з посади оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) 3 розряд по угоді сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. Додаткові умови: бухгалтерії виплатити компенсацію за 4 к.дн. невикористаної відпустки, підстава: заява ОСОБА_1 . Наказ містить відмітку про ознайомлення позивача із наказом, засвідчену його підписом.

З книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" (а.с.24-25) вбачається, що трудова книжка позивачеві видана 24 березня 2014 року.

З витягу з штатного розкладу на 01.03.2014 року ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" дільниця дрібного фасування (м. Яготин) (а.с.27) вбачається, що ОСОБА_1 працював оператором лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво), 3 ранг.

З даних системи обліку відвідувачів "Кодос" (а.с.28-29) вбачається, що ОСОБА_1 4 березня 2014 року, 6 березня 2014 року, 12 березня 2014 року, 14 березня 2014 року, 18 березня 2014 року, 20 березня 2014 року та 21 березня 2014 року перебував на ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен", що співпадає із даними графіку роботи бригади позивача (а.с.26)

З довідки ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" № 271 від 06.04.2015 року (а.с.31) вбачається, що ОСОБА_1 працював в ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво), його заробітна плата склала: за січень 2014 року- 2 536, 31 грн., за лютий 2014 року-2 639, 50 грн, а всього 5 175, 81 грн. Середньомісячний заробіток - 2 587, 91 грн.

З повідомлення Яготинського районного військового комісаріату від 12 травня 2015 року (а.с.35) вбачається, що відповідно до журналу реєстрації вихідних документів Яготинського районного військового комісаріату Київської області, 02.03.2014 року за вихідним № 64, ОСОБА_1 була виписана бойова повістка на навчальні збори. Бойова повістка складається з 3 частин: перша частина- розписка про отримання військовозобов"язаним повістки, що долучається до справи у військоматі, друга частина-сама повістка, яка залишається у військовозобов"язаного з роз"ясненням його обов"язків, третя частина- повідомлення, яке передається військовозобов"язаним, що отримав повістку своєму керівнику. Військовий комісар, за власної ініціативи повідомляти місце роботи військовозобов"язаного про те, що він призивається до лав ЗСУ не зобов"язаний. В свою чергу, запиту від ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" про те чи ОСОБА_1 дійсно викликався по повістці та призваний на військову службу не надходило. Згідно наказу військового комісара Яготинського районного військового комісаріату Київської області (по стройовій частині) № 1 від 19.03.2014 року, рядового ОСОБА_1 вважати таким, що з 19 березня 2014 року приступив до виконання службових обов"язків. Місцем проходження служби на період мобілізації рядового ОСОБА_1 визначено Яготинський районний військовий комісаріат Київської області.

В силу ч.1,ч.2 ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередню роботу органом, який розглядає трудовий спір. При винесеннi рiшення про поновлення на роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно приймає рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року, не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить ОСОБА_12 про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженими ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні встановлено, що з 22 серпня 2012 року на підставі наказу № 362 п від 22.08.2012р. ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ПАТ «Київської кондитерської фабрики «Рошен»» на посаду укладальника пакувальника другого розряду шоколадного цеху № 3. 1 лютого 2013 року на підставі наказу № 56 п від 31.01.2013 р., переведений на посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) третього розряду дільниці дрібного фасування (м.Яготин). 2 березня 2014 року його як рядового, було призвано Яготинським РВК Київської області відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Після проходження навчальних та спеціальних зборів 19 березня 2014 року, його на підставі указу Президента України про часткову мобілізацію призвали до Збройних Сил України, що підтверджується ст. 4 військового квитка. 3 березня 2014 року позивач написав заяву на ім?я генерального директора ПАТ «Київської кондитерської фабрики «Рошен» про звільнення його за згодою двох сторін з 24.03.2014 року, яка була завірена начальником ДДФ Яготин Остапенко. Наказом ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен" від 20.03.2014 року по особовому складу № 150-п ОСОБА_1 з 24.03.2014 року звільнений з посади оператора лінії у виробництві харчової продукції (кондитерське виробництво) 3 розряд дільниця дрібного фасування (м. Яготин) по угоді сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за 4 к.дн. невикористаної відпустки. Підставою звільнення була заява ОСОБА_1 від 03.03.2014 року про звільнення за угодою двох сторін. Звільнення позивача відбулось на законних підставах, в зв`язку з чим позовна заява до задоволення не підлягає

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги наступне.

В підтвердження своїх доводів про обізнаність керівництва щодо отримання ним повістки позивач посилався на покази викликаних до суду свідків. Проте, жодний з них не зміг повідомити суду зміст розмови, яка відбувалась 3 березня 2014 року між позивачем та начальником цеху. Разом з тим, допитана в якості свідка начальник цеху ОСОБА_4 дала показання, що позивач не повідомляв її про наявність у нього повістки. Крім цього, з пояснень самого позивача витікає, що 3 березня 2014 року він подавав заяву про звільнення у присутності завідуючого відділом кадрів, проте, про наявність у нього повістки про призов на військову службу їй не повідомив. Інших доказів стосовно того, що позивач перед звільненням повідомив про повістку адміністрацію товариства по справі не здобуто. Позивач після подачі заяви до 24 березня працював на товаристві, ніяких письмових заяв чи звернень до адміністрації товариства від нього не надходило. Зі слів позивача також вбачається, що він 24 березня 2014 року отримав трудову книжку, протягом місяця після звільнення дізнався про те, що його звільнили незаконно, проте до суду для вирішення трудового спору не звертався на протязі року, таким чином пропустивши термін, передбачений ст.. 233 КЗпП України. За таких обставин підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,213-215,218 ЦПК України, ст.ст.235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ " Київська кондитерська фабрика "Рошен", м. Київ, проспект Науки-1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.І.Литвин