Дата документу 13.07.2015
Справа № 334/6207/14-ц
Провадження № 2/334/65/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі : головуючого - судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа : приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовом про визнання права власності за кожною на 1/16 частину будинку під літ. " А" , розташованого по вул. Вільгельма Піка, 15 в м.Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 3.01.2007р., яку він фактично прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 03.01.2007 року помер ОСОБА_8, який був батьком ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_3

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/8 частини житлового будинку літ. "А", розташованого по вул. Вільгельма Піка, 15 в м.Запоріжжі, яку він фактично прийняв після смерті батька ОСОБА_9, померлого 14.08.1953р., однак не оформив своїх спадкових прав.

Як спадкоємці першої черги за законом, які на момент смерті спадкодавця постійно проживали разом з ним та не відмовилися від спадщини, вони вважаються такими, що прийняли її в порядку ст. 1268 ч.3 ЦК України.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, вони звернулися до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав на 1/8 частину зазначеного житлового будинку.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 15.05.2014 року № 243/02-31 та від 19.06.2014 року № 303/02-31 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що ОСОБА_8 не оформив свої спадкові права після смерті батька ОСОБА_10

Позивачі просять визнати право власності за кожною на 1/16 частину будинку літ. " А", розташованого по вул. Вільгельма Піка, 15 в м.Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 3.01.2007р., яку він фактично прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , його представник та його адвокат ОСОБА_1 заперечують проти позову, суду пояснили, що на момент смерті батька у 1953р. буд. 15 по вул.. В. Піка /Тельмана/ не був належним чином оформлений та зареєстрований за ОСОБА_10, були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на нього.

Зазначений будинок з моменту побудування у 1948р. до 1965р. був колгоспним двором, оскільки батьки були членами колгоспу, отримали земельну ділянку для будівництва житла, господарських споруд.

Після смерті батька спадщина не відкривалася, оскільки залишалася мати, як останній член колгоспного двору.

Вважає незаконними рішення виконкому Верхньохортицької селищної ради 31 від 24.04.64р., та свідоцтво 729 від 15.08.1988р. про право власності на житловий будинок яким встановлено право власності на зазначений житловий будинок 15 по вул. В. Піка /Тельмана/ на померлого 14.08.53р. ОСОБА_10, однак на сьогоднішній день вони не оскаржені та не скасовані.

Крім того, посилається на пропуск строку позовної давності як померлим ОСОБА_8 так і позивачами.

Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, своїх заперечень суду не надав.

Представники 3-х осіб в судове засідання не з`явились. Приватний нотаріус ОСОБА_7 надав суду копію спадкової справи після померлого 3.01.07р. ОСОБА_8.

Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій обл.. надала суду свої письмові пояснення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, однак на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців з моменту її відкриття.

Судом встановлено, що 14.08.1953 року помер ОСОБА_10. Після його смерті відкрилась спадщина, спадкова маса складала будинок під літерою «А», розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. В.Піка / вул.Тельмана/, 15.

Належність майна спадкодавцю підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок № 729, виданим 15.08.1988 року Запорізьким горкомунхозом виконавчого комітету Запорізького міської ради народних депутатів, зареєстроване в БТІ за № 33170 від 15.08.1988р.

Право власності спадкодавця ОСОБА_10 на момент відкриття спадщини встановлено також і рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частин житлового будинку літ. "А" по вул. В.Піка,15, і таким чином відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК є обставиною, яка не підлягає доказуванню при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи, щодо яких встановлені дані обставини.

Відповідно до п.3 ОСОБА_11 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Згідно даним інвентаризаційної справи дата побудови житлового будинку - 1948 рік. На момент побудови і на момент смерті ОСОБА_8Г./ 1953р./ діяв Цивільний кодекс УРСР 1922 року, таким чином нормами саме даного законодавчого акту необхідно керуватися при визначенні правового режиму спадкового майна та визначення моменту виникнення права власності спадкодавця на нього.

Відповідно до ст. 21 ЦК 1922 року внаслідок скасування приватної власності на землю ділення майна на рухоме та нерухоме скасовується. Скасування ділення майна на рухоме та нерухоме само по собі свідчить, що їх правовий режим не відрізнявся. Діючий ЦК 1922 року не мав жодної норми, яка б встановлювала будь-які відмінності та застереження щодо різниці в набутті права власності на рухоме та нерухоме майно, жодної норми яка б встановлювала особливий режим набуття права власності на нерухоме майно.

Ст. 52 ЦК 1922 року визначено, що вирізнялася власність - а) державна (націоналізована та муніципалізована), б) кооперативна, в) приватна. При цьому ст. 54 ЦК визначалося, що предметом приватної власності можуть бути немуніціпалізовані будівлі та будь-яке інше майно, що не виключено із приватного обороту. Ст. 182 ЦК визначала, що немуніціпалізовані будівлі це володіння, а саме будинок з прилягаючими до нього житловими та службовими дворовими побудовами.

Таким чином, виходячи з норм ЦК 1922 року майно могло бути або в державній або в приватній власності без особливого на це дозволу, за принципом виключення. Питання належності майна вирішувалось в залежності від того, чи було дане майно муніципалізоване чи ні, чи не було воно виключене із приватного обороту. Тобто, якщо будівля (домоволодіння) не була націоналізована чи муніципалізована, вона не є предметом виключеним із обороту, вона є приватним володінням особи без жодного на то державного підтвердження та оформлення.

В справі містяться документи на підтвердження виникнення права власності спадкодавця ОСОБА_4 на спадковий будинок на момент його побудови 1948 рік, і таким чином на момент його смерті 1953 рік. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи ОП ЗМБТІ дата побудови будинку 1948 рік. Відповідно до акту, складеного представниками межгортехінвентарбюро від 28.03.1964 року встановлено, що будинок побудував в 1948 році і мешкав в ньому постійно саме ОСОБА_10, тобто державним органом на підставі пояснень свідків та предявленого документу, датованого 02.02.1948р., встановлена належність будинку саме ОСОБА_10, і саме з 1948 року. Відповідно до архівного витягу Державного архіву Запорізької області вих. № 01-32/Ч-0692 від 03.04.2015 року, зазначено, що згідно протоколу засідання правління колгоспу ім. Енгельса Верхньохортицького району Запорізької області від 03 квітня 1950 року №9 значиться ОСОБА_10 а саме надано ділянку у розмірі 015 га (протокол засідання правління колгоспу від 03 квітня 1950 року №8).

Відповідно до ст. 58 ЦК 1922 року власнику належало право володіння, користування та розпорядження майном.

Конституція СРСР 1936 року ст. 10 зазначала, що право приватної власності громадян на їх трудові доходи та збереження, на житловий будинок та підсобне домашнє господарство, на предмети домашнього побуту та обіходу, на предмети особистого вжитку та зручностей, равно як і права спадкування приватної власності громадян охороняються законом.

Таким чином, на момент смерті ОСОБА_10 набув право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України, що діяв на час набуття право власності, порядку, і його спадкоємець ОСОБА_8, як і інші спадкоємці за законом, мав право на спадкування після його смерті.

У звязку зі змінами в законодавстві право власності ОСОБА_10 приводилось у відповідність до діючого законодавства.

В 1963 году з прийняттям нового ЦК правовий режим нерухомого майна зазнав значних змін. З підстав приведення документації на будинок до норм діючого законодавства, рішенням виконкому Верхньохортицької ради депутатів Ленінського району Запорізької області від 24.04.1964 року оформлено право приватної власності на домоволодіння за ОСОБА_10, будинок прийнято в експлуатацію актом вводу в експлуатацію житлових будинків, про що свідчать долучені до справи протокол №8 від 24.04.1964 року, архівні витяги. Таким чином право власності ОСОБА_10 підтверджено у звязку зі змінами законодавства та приведено у відповідність до нього.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105, якою передбачалось створення єдиної первинної бази обліку домоволодінь, у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації.

Оформлення права власності на будинки проходило по нормам Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду, затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 380, прийнятої на виконання вищезазначеної постанови.

З прийняттям даних законодавчих актів і необхідністю приведення документації на будинок у відповідність до них, проводячи первинну реєстрацію домоволодінь виконкомом Запорізької міської ради народних депутатів видано свідоцтво №729 від 15.08.1988 року на спадкове домоволодіння на первинного власника ОСОБА_10, яким підтверджено та приведено у відповідність до змін у законодавстві право власності ОСОБА_10 на спадкове майно.

Заперечення відповідача що після смерті особа втрачає правоздатність внаслідок чого на ОСОБА_10 неможливо було оформити право власності не відповідають обставинам справи, так як облік, оформлення та реєстрація домоволодіння це дії державних органів по приведенню документації у відповідність до норм діючого законодавства, а не дії ОСОБА_10, який набув право власності на будинок при житті відповідно до норм діючого на той час законодавства.

Вирішуючи питання про прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_10 застосуванню, відповідно до Прикінцевих і Перехідних положень ЦК 2004 року, підлягає законодавство, що діяло на момент відкриття спадщини.

Спадщина відкрилася в 1953 році, таким чином застосуванню підлягає ЦК 1922 року.

Відповідно до ст.ст. 418, 419, 429 ЦК 1922 року ОСОБА_8, як і інші діти та дружина померлого ОСОБА_10, прийняли спадщину шляхом знаходження протягом 3х місяців в місці відкриття спадщини і неподання заяви про відмову від її прийняття.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_8 був неповнолітнім, а відповідно ст. 11 ЦК 22 г. місце мешкання неповнолітніх визначалося місцем мешкання їх батьків.

Факт проживання ОСОБА_8 в спадковому будинку на момент відкриття спадщини також визнано відповідачами, не оспорюється і встановлений рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя по цивільній справі №2-71 від 11.11.2011р.

При розгляді зазначеної справи відповідач ОСОБА_4 визнавав, що разом з братами ОСОБА_8 та ОСОБА_8 прийняли спадщину після смерті батька кожний по 1/8 частини житлового будинку 15 по вул. В.Піка.

Так як діючий тоді ЦК не зобовязував спадкоємців оформляти свої спадкові права, а відповідно до норм ст. 435 ЦК 1922 р. спадкоємець мав право звернутися до народного судді за видачею свідоцтва на підтвердження свого права на спадщину, ОСОБА_8 вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивачі по справі протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК 2004 р. від спадщини не відмовилися, прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК 2004 р., звернулися до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, вони є особами, що прийняли спадщину, і відповідно до ст. 1218, 1296, 1297, 1299 ЦК спадкують також і право ОСОБА_8 на спадщину, яку він прийняв, але не оформив.

Зазначені обставини спростовують доводи відповідача про пропуск строку позовної давності на прийняття спадщини померлим ОСОБА_8 та позивачами.

Також, суду не надано належних та допустимих доказів неправомірності рішення виконкому Верхньохортицької селищної ради 31 від 24.04.64р. та свідоцтва 729 від 15.08.88р. про право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_8Г, оскільки на даний час вони ніким не оскаржені, не скасовані та на них посилався відповідач при розгляді справи за своїм позовом про визнання права власності на 3/4 частини будинку в порядку спадкування.

Не підтверджено також і належність зазначеного будинку до колгоспного двору.

За таких обставин, суд вважає визнати за позивачами за кожною право власності на 1/16 частину житлового будинку 15 по вул. Вільгельма Піка в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 3.01.07р., яку він прийняв фактично, однак не оформив своїх спадкових прав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 257 , 267 ЦПК України, ст. ст.392, 1218, 1261, 1268,1269, 1270, 1297, 1299 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН -НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_2 право власності на 1/16 частину будинку під літерою "А", за кожною, розташованого по вул. Вільгельма Піка, 15 в м.Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 03.01.2007р., яку він фактично прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Лихосенко М. О.