_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3281/15-ц
Провадження № 6/520/204/15
УХВАЛА

про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон

12.03.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання Другого відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі про заборону виїзду за кордон відносно ОСОБА_1, суд, -

ВСТАНОВИВ :

11.03.2015 року Другий відділ ДВСВ ОМУЮ звернувся до суду із поданням, в якому просить вирішити питання щодо заборони виїзду за кордон громадянці України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1) з вилученням паспортного документа. При цьому заявник посилається на те, що станом на 19.12.2014 року боржником не виконане рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

До судового засідання представник Другого Київського ВДВС ОМУЮ не з'явився, повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні у Другому відділі ДВС ОМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1897/2011 Біляївського районного суду Одеської області, 21.08.2012 року, про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ПАТ Альфа-Банк /а.с. 3/.

Постановою ВП № 43950929 від 19.06.2014 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа відкрито /а.с. 4/.

Відповідно до постанови ВП №43950929 від 19.12.2014 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на відчуження всього майна, що їй належить /а.с. 9/.

В поданні державний виконавець посилається на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Згідно з положеннями даної статті громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, законодавством не передбачене обов'язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов'язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

На підтвердження заявлених вимог державним виконавцем надано копії довідки ВДАІ В-10, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані /а.с.10-11/, довідку № НОМЕР_2 від 08.07.2014 року УПФ у Київському районі м. Одеси, що боржник пенсію не отримує /а.с. 6/, довідку ДПІ у Київському районі м. Одеси № НОМЕР_3 від 09.07.2014 року, що інформація про розрахункові рахунки та боржника відсутня /а.с. 6/, з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.12.2014 року в порядку доступу державних виконавців встановлено, що за боржником нерухоме майно не зареєстровано /а.с. 5/, та довідку відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 21.09.2014 року, що боржник зареєстрована за адресою, вказаною у виконавчому документів, а саме: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Кірова, 34 /а.с. 9, зворот/. Крім того, 19.09.2014 року державним виконавцем складено акт, що за адресою проживання боржника, АДРЕСА_1, майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє /а.с. 8/.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем до подання не надано будь-яких доказів, що боржник ОСОБА_1 не виконує рішення суду у добровільному порядку та має намір ухилятися від його виконання у майбутньому.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, та з урахуванням положень узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), суд дійшов висновку, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає, оскільки не доведене та не обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання Другого відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі про заборону виїзду за кордон відносно ОСОБА_1, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені законодавством.

Суддя Васильків О. В.