Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/425/15-ц

19 травня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника органу опіки

та піклування Мислінської Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Богородчанського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька та отримання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон неповнолітнього.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивачка народила сина ОСОБА_6. В 2005 році відповідач покинув сім'ю і не займається вихованням дитини. Протягом останніх десяти років жодного разу не навідався до сина, не цікавився його долею. Фактично батько сином не піклується, не бере жодної участі в його житті. Усі турботи про дитину, її утримання несе мати. Позивачка на даний час має постійне місце роботи в Італії, де працює легально, оформивши дозвіл на працю та постійне місце проживання до 2022 року, тому проживає закордоном більшу частину часу, а дитина залишилась проживати з нею. Разом з тим, ОСОБА_3 хоче мати можливість спілкуватись з сином не лише приїжджаючи в Україну, але і оздоровити сина та подорожувати з ним у вільний час по Європі. Оформити згоду відповідача на виїзд дитини закордон неможливо, оскільки ухиляючись від утримання сина, той приховує від них своє місце перебування. ОСОБА_3 має намір провести з сином літні канікули у Італії, однак через відсутність згоди батька, вирішити питання виїзду дитини неможливо. Просить надати позивачці дозвіл на виїзд дитині за кордон без згоди батька.

Опитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 вказав, що протягом останніх десяти років не бачив батька жодного разу, не спілкується з ним навіть у телефонному режимі. Його мати має дозвіл на постійне проживання в Італії і регулярно приїжджає в Україну. Він має бажання частіше бачитись з матір'ю та спілкуватись з нею, наприклад під час шкільних канікул, однак оформити дозвіл на його виїзд неможливо через те, що розшукати батька не вдається.

Представник органу опіки та піклування Богородчанської районної державної адміністрації Мислінська Р.М. в судовому засіданні пояснила, що надання дозволу на виїзд дитини закордон буде відповідати інтересам неповнолітнього, який потребує постійної участі матері у його житті. Батько не займається дитиною. Відсутність згоди батька на виїзд дитини закордон для зустрічей та проживання з матір'ю не обумовлена поважними причинами. А тому щодо задоволення позову не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом поміщення оголошення про виклик в судове засідання у засобах масової інформації. У зв'язку з цим судом ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у шлюбі, який був зареєстрований між позивачкою та відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 року народжений син ОСОБА_5. З народження дитини позивачка з сином проживали в с.Горохолино Богородчанського району Івано-Франківської області у господарстві батьків позивачки. З 2005 року відповідач покинув сім'ю і з того часу дитиною не піклується. Позивачка, з метою матеріального забезпечення дитини, виїхала на роботу закордон і на даний час офіційно проживає та працює в Італії, маючи дозвіл на працю та проживання в Портомаджоре, що підтверджується Посвідкою на проживання НОМЕР_1 від 24.04.2014 року. Син ОСОБА_6 на даний час є неповнолітнім, проживає під опікою бабусі ОСОБА_1 Мати має можливість періодично забирати сина до себе на період шкільних канікул і виїжджати для оздоровлення в країни Європи. В добровільному порядку питання про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за кордон позивачка та відповідач вирішити не можуть.

Стаття 150 Сімейного кодексу України зобов'язує батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, стаття 155 цього ж кодексу зазначає, що здійснення батьками своїх прав та обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рiшенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов'язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батькiв залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну дiють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами.

Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного Кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Неповнолітній , який досяг чотирнадцяти років, виявляє наміри періодично відвідувати матір за її постійним місцем проживання в Італії, а вимоги позивачки про бажання відпочивати та подорожувати з сином відповідають інтересам неповнолітнього.

Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Зокрема, у відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Неможливість оформити дозвіл на виїзд дитини закордон для спілкування з матір'ю суперечить інтересам дитини.

Беручи до уваги наведене, на підставі ст.ст.150, 155 Сімейного кодексу України, ст.4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК Укаїни, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, або уповноважених нею осіб.

Дати дозвіл компетентним органам України на виготовлення проїзних документів неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за зверненням матері ОСОБА_3 або уповноважених нею осіб, без згоди батька дитини ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Битківський Л.М.