Провадження № 2/369/216/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.
при секретарі Котляр А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, 3% річних та інфляційних збитків, -
Договір позики був укладений у простій письмовій формі.
Не зважаючи на неодноразові нагадування позивача, відповідач до цього часу грошову позику не повернула.
В зв'язку з неповерненням позики у зазначений термін в жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення боргу в примусовому порядку.
Згідно з заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів, суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 104708,30 грн. основного боргу за договором позики; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 274,64 грн..
Дане рішення набрало чинності 15.05.2013р..
Згідно листа Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ від 12.01.2015р. №26 у ОСОБА_2 існує заборгованість перед позивачем й боржником ОСОБА_2 станом на 12.01.2015р. вищезазначена заборгованість не погашено навіть частково.
В судове засідання позивач не з»явилась. Надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі.
За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно частин 1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір позики був укладений у простій письмовій формі.
Не зважаючи на неодноразові нагадування позивача, відповідач до цього часу грошову позику не повернула.
В зв'язку з неповерненням позики у зазначений термін в жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення боргу в примусовому порядку.
Згідно з заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів, суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 104708,30 грн. основного боргу за договором позики; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 274,64 грн..
Дане рішення набрало чинності 15.05.2013р..
Згідно листа Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ від 12.01.2015р. №26 у ОСОБА_2 існує заборгованість перед позивачем й боржником ОСОБА_2 станом на 12.01.2015р. вищезазначена заборгованість не погашено навіть частково, що підтверджується листом, наявним в матеріалах справи.
Так як вищезазначеним Договором позики не був встановлений розмір процентів то відповідач повинна сплатити позивачу проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, що були отримані за договором позики.
Розрахунок розміру процентів за період користування відповідачем позикою з 05.07.2012р. по 12.01.2015р.:
Розрахунок розміру процентів за період з 05.07.2012р. по 09.06.2013р.:
За період з 05.07.2012р. по 09.06.2013р. облікова ставка Національного банку України складала - 7,5%.
Розмір процентів за один день складає: 7,5% : 365 дн. = 0,020%.
За період з 10.06.2013р. по 12.08.2013р. облікова ставка Національного банку України складала - 7,0%.
Розмір процентів за один день складає: 7,0% : 365 дн. = 0,019%.
За період з 13.08.2013р. по 14.04.2014р. облікова ставка Національного банку України складала - 6,5%.
Розмір процентів за один день складає: 6,5% : 365 дн. = 0,018%.
За період з 15.04.2014р. по 16.07.2014р. облікова ставка Національного банку України складала - 9,5%.
Розмір процентів за один день складає: 9,5% : 365 дн. = 0,026%.
За період з 17.07.2014р. по 12.11.2014р. облікова ставка Національного банку України складала - 12,5%.
Розмір процентів за один день складає: 12,5% : 365 дн. = 0,034%.
За період з 13.11.2014р. по 12.01.2015р. облікова ставка Національного банку України складала - 14,0%.
Розмір процентів за один день складає: 14,0% : 365 дн. = 0,038%.
Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні збитки за весь час прострочення, тобто за період з червня 2013р. по вересень 2014р. складають:
Щомісячні індекси інфляції у відсотках в зазначений період складали:
2013 р. (червень - 100,0; липень - 99,9; серпень - 99,3; вересень - 100,0; жовтень - 100,4; листопад - 100,2; грудень - 100,5).
2014 р. (січень -100,2; лютий -100,6; березень - 102,2; квітень - 103,3; травень - 103,8; червень - 101,0; липень - 100,4; серпень - 100,8; вересень - 102,9; жовтень - 102,4; листопад - 101,9; грудень - 103,0).
Загальний індекс інфляції вираховується шляхом множення щомісячних індексів інфляції за вказаний період і становить -125,19%.
Інфляційні збитки від непогашеної суми боргу - 104708,30 грн., за період з червня 2013р. по грудень 2014р. складають:
Три проценти річних з простроченої суми починаючи з 16.05.2013р. по 12.01.2015р., тобто за 621 днів прострочення складають: 5344,43 грн..
Ч.2 ст.625 ЦК України передбачено обов»язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочено суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,-
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.Д.Усатов