Справа № 306/840/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Плосківської сільської ради та Свалявської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

Представник позивачки ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Свалявського районного суду від 14.05.2015 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні позову посилаючись на відсутність оформлення та реєстрації права власності на земельні ділянки за спадкодавцем, так як при цьому не було враховано приписи абз.2 ч.1 Перехідних положень ЗК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та цивільної справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_4, який помер 12.04.2012 року за життя заповів своїй внучці ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати йому по закону на день його смерті (а.с.3, 4).

ОСОБА_2 прийняла спадщину за померлим, що підтверджується відповіддю Свалявської держнотконтори (а.с.43).

З матеріалів справи також вбачається, що в 2010 році покійним ОСОБА_4 було виготовлено технічну документацію на дві земельні ділянки розташовані в с. Плоске, 254 площею 0,2356 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та в с. Оленево, урочище «Горб» Свалявського району, площею 0,1736 га для ведення особистого селянського господарства, однак останній не зареєстрував такі у встановленому порядку та не оформив і не отримав державний акт на право власності на ці земельні ділянки (а.с.5-26).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що так як спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи та не зареєстрував земельні ділянки н своє імя, то право власності на них не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема згідно розяснень викладених в п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Таким чином, оскільки право власності спадкодавця на спірні земельні ділянки не підтверджене відповідними правовстановлюючими документами, то таке не переходить до спадкоємців.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на абз.2 ч.1 Перехідних положень ЗК України, оскільки згідно даної норми рішення Плосківської сільської ради від 28.08.1997 року є лише підставою для виготовлення та видачі ОСОБА_4 або його спадкоємцям державного акту чи іншого правовстановлюючого документа на земельні ділянки. Однак таке рішення не є правовстановлюючим документом та не замінює його.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт чи інший правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а не право власності на земельні ділянки.

При цьому реалізація цього права здійснюється в позасудовому порядку на підставі прямого припису абз.2 ч.1 Перехідних положень ЗК України, в тому числі шляхом звершення процедури приватизації спадкоємцями.

Таким чином доводи апеляційної карги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді