Справа №470/1276/13-ц 28.05.2015 28.05.2015 28.05.2015
Провадження №22-ц/784/1241/15
Провадження №22-ц/784/1241/15 Головуючий у першій інстанції: Міщенко Г.В.
Категорія - 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю: представника позивача - Ремешевського Є.А.,

відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що згідно з договором від 13 липня 2005 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 порушує кредитні зобов'язання та має станом на 30 вересня 2013 року заборгованість у розмірі 15730 грн. 90 коп. (4165 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом, 10340 грн. 55 коп. - заборгованість по процентам, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 725 грн. 28 коп. - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Постановлено зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_4 3637 грн. 31 коп. безпідставно стягнутих за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2014 року.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Скасовуючи рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року, постановлених по даній справі, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21 січня 2015 року зазначила про необхідність під час нового розгляду звернути увагу суду на дотримання позивачем строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив даний позов з пропуском позовної давності щодо усіх вимог.

Однак з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») уклав з ОСОБА_4 кредитний договір на підставі її заяви, за умовами якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок та видав кредитну картку № НОМЕР_1 (далі - кредитна картка № 3166) з встановленим кредитним лімітом у розмірі 3600 грн. зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік. На час укладення кредитного договору діяли Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою (далі - Умови та Правила), затверджені наказом № С-89 від 24 травня 2005 року (а.с. 70-77).

1 вересня 2008 року банк видав відповідачці за тим же картковим рахунком кредитну картку № НОМЕР_2 (далі - кредитна картка № 8273) з кредитним лімітом 5000 грн. та терміном дії картки до липня 2011 року (а.с. 163).

Умови договору відповідачка виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Звертаючись до суду у листопаді 2013 року, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 30 вересня 2013 року у розмірі 15730 грн. 90 коп., яка складається з: 4165 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом, 10340 грн. 55 коп. - заборгованість по процентам, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 725 грн. 28 коп. - штраф (процентна складова).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачка заявила про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 257 та ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і є обов'язковою для застосування судами України.

Як видно із змісту заяв позичальника, сторони встановили порядок погашення кредиту щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Крім того, умовами кредитного договору визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто строк повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки (а.с. 8, 163).

Згідно заяви від 1 вересні 2008 року строк дії кредитної картки № 8273 визначено до липня 2011 року включно.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконує свої зобов'язання з червня 2009 року.

Отже, звернувшись до суду 7 листопада 2013 року (відповідно до фіскального чеку банк здав позов до установи зв'язку 7 листопада 2013 року), позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 7 листопада 2010 року.

За розрахунком, наданим позивачем суду апеляційної інстанції, станом на 30 вересня 2013 року заборгованість за кредитом та відсотками, строк яких настав після 7 листопада 2010 року складає 6339 грн. 58 коп., в тому числі 1957 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом та 4381 грн. 98 коп. - за відсотками, виходячи з 36 % річних.

Доводи відповідачки про те, що позивач пред'явив позов з пропуском позовної давності стосовно усіх вимог, є необґрунтованими.

Як вбачається із заяви позичальника, ОСОБА_4 користувалась платіжною карткою з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, що складав 7 % від суми заборгованості.

Отже, на таку карту розповсюджуються умови щодо строків та порядку погашення кредиту, які передбачені в п. 5.3 Правил користування платіжною карткою, зокрема, за цим пунктом Правил не визначався строк погашення кредиту в повному обсязі, який співпадав з останнім днем місяця вказаного на картці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не може застосовуватись правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), в якій визначено про початок перебігу позовної давності по платіжній картці ЗАТ КБ «Приватбанк» без встановленого мінімального обов'язкового платежу, строки погашення за якою визначено п. 5.4 Правил. Зокрема, даним пунктом встановлено, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом та відсотками підлягають частковому задоволенню в розмірі 6339 грн. 58 коп., в межах строку позовної давності, та без врахування 72%, які нараховуються Банком в зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором, оскільки відповідачка не була ознайомлена з такими умовами.

При цьому колегія суддів виходить з того, що право на одержання від позичальника процентів від суми позики передбачено ст. 1048 ЦК України, а також зазначене витікає з умов договору та положень ст. 1054 ЦК України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Таким чином, сплата процентів за користування кредитом є основною вимогою, оскільки входить в межі еквівалентного обміну між сторонами зобов'язання на визначених законодавством та договором умовах.

Вирішуючи питання про стягнення штрафу, колегія суддів виходить з того, що відповідно до змісту заяви позичальника від 1 вересня 2008 року, яка підписана відповідачкою, у разі порушення позичальником грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, він сплачує штраф в розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову (т. 1 а.с. 163).

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

За змістом цього зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання.

А тому обґрунтованим є стягнення штрафу лише в розмірі фіксованої частини - 250 грн.

Таким чином, загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку станом на 30 вересня 2013 року, складає 6589 грн. 58 коп. (6339,58 +250).

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання відповідачки на те, що вона не отримувала кредитну картку № 8273, оскільки зазначене спростовується наданими банком доказами, зокрема заявою про надання кредиту з підписом ОСОБА_4, в тому числі про отримання кредитної картки (т. 1 а.с. 163).

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок по доказуванню та наданню доказів покладається на сторони.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

З'ясування належності підпису певній особі потребує спеціальних знань, а тому ці обставини мають встановлюватись за допомогою почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, позивачкою не заявлялося клопотання про призначення такої експертизи.

Отже, позивачкою не надано допустимих доказів, які б підтверджували обставини, на які вона посилається.

Твердження відповідачки про те, що вона погасила заборгованість в червні 2009 року, а тому не мала боргу по картковому рахунку, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наданим позивачем витягом з особового рахунку відповідачки та розрахунком, наданим в суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд першої інстанції не звернув в повній мірі належної уваги на вказані обставини справи та вимоги матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог (42 %) в розмірі 147 грн. 50 коп.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 6589 грн. 58 коп., яка складається з боргу за кредитом - 1957 грн. 60 коп., за відсотками - 4381 грн. 98 коп., та штрафу - 250 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" 147 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: