Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4579/15 Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
Є.У.№ 2-1776/08 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Бердянська в особі виконкому Бердянської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання права власності на самочинно збудоване майно, усунення перешкод у користуванні власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_13 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2008 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2008 року ОСОБА_2, інтереси якого представляв ОСОБА_14 на підставі довіреності від 30.11.2007 р., посвідченій приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Забродою В.Ф., реєстровий №6513, звернувся до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначав, що являється власником 1/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1. Інші 9/10 часток житлового будинку належать третім особам у справі. За власні кошти він самочинно збудував гараж «Ф» та альтанку «З». Крім вказаних самочинних споруд на земельній ділянці знаходяться також самочинно збудовані сіни «а4», навіс «Е», сараї «Д,В-І», альтанки «Г,И,Ж», які збудовані іншими співвласниками.

Посилаючись на те, що будівельні роботи виконані з дотриманням будівельних норм і правил, просив про визнання за ним права власності на збудоване ним вказане нерухоме майно на підставі ст.376 ЦК України, а також усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання, що самовільні споруди сіни «а4», навіс «Е», сараї «Д,В-І», альтанки «Г,И,Ж» йому не належать, а являються власністю третіх осіб.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2008 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: гараж літ. «Ф», альтанку літ. «З», що розташовані по АДРЕСА_1. Усунуто перешкоди в користуванні нерухомим майном, визнати, що самовільні будівлі: сіни «а4», навіс «Е», сараї «Д, В1», альтанки «Г,И,Ж», які знаходяться по АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не належать, а належать іншим співвласникам домоволодіння.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_13, який зазначає, що судовим рішенням порушені його права як суміжного землекористувача. Самочинно збудований гараж «Ф» знаходиться безпосередньо на межі з його земельною ділянкою, проте він своєї згоди на їх будівництво не надавав. За технічним висновком №279/12/07 від 14.12.2007 року Архітектурно-планувального бюро Бердянської міської ради при будівництві гаражу порушені будівельні норми і правила, а тому питання про можливість визнання на них права власності потребує згоди власників суміжного домоволодіння. Посилаючись на вказані обставини, апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у позові.

В засідання апеляційного суду позивач і його представник ОСОБА_14 не з'явилися, повістка про виклик у судове засідання вручена своєчасно його представнику ОСОБА_14, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України визнала причини неявки позивача і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на основу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивач за власні кошти самочинно збудував гараж і альтанку і на підставі ст.376 ЦК України за ним може бути визнано право власності на новостворене нерухоме майно. Інші самочинно збудовані споруди йому не належать, оскільки він їх не будував.

Проте висновки суду не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитись.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом. Тому суд не може захистити порушені права у спосіб, який не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст.ст.335, 376 та 392 ЦК України. Стаття 331 зазначеного кодексу, яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду.

За змістом ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ст.ст.5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, як визначено частиною другою пункту першого Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин), полягало у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої у установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Згідно з пунктом 29 зазначеного Порядку датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», яка набула чинності з 15 жовтня 2009 року, установлено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

Частина третя статті 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію у встановленому законом порядку.

На порушення вищезазначених вимог законодавства позивач зазначений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію спірного об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, або відповідний висновок БТІ про технічний стан будівлі за встановленою формою суду не надавав.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво відповідно до припису ч.1 ст.15 ЦК України може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

На порушення вимог ст.33 ЦПК України суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі в якості належного відповідача або співвідповідача суміжного землекористувача, без згоди якого було здійснено самочинне будівництво на межі із його земельною ділянкою.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що самочинні будівлі й споруди відповідно до положень ст.ст.186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку) і складовою права власності на нього. Тому положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником житлового будинку, розміщеного на належній йому земельній ділянці, окремого права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Оформлення питання про прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися органами місцевого самоврядування чи їх виконавчими органами у спосіб, визначений їх компетенцією.

За таких обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального або процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_13 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2008 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: