Справа № 447/2674/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/1179/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Новороздільської міської ради, про визначення способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року позов задоволено.

Зобов»язано відповідача не чинити позивачу перешкод у вихованні та вільному спілкування з дитиною-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено ОСОБА_2 наступний режим зустрічей з сином ОСОБА_5: кожного понеділка з 15:15 год. до 18:30 год.; кожної п»ятниці з 15:00 год. до 19:00 год.; один раз в рік на 15 днів для оздоровлення дитини в присутності матері.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким встановити позивачу режим зустрічей з сином -один раз на тиждень, у вихідний день неділю на протязі 2-х годин в період з 11:00 год. до 13:00 год., за попереднім повідомленням і узгодженням з матір»ю та в присутності матері - до досягнення дитиною 6-ти років, в громадських місцях. В решті позову відмовити за безпідставністю. Зазначає, що не створювала перешкод позивачу у спілкуванні з сином. Вважає, що зустрічі з сином можуть бути лише з урахуванням стану дитини. Внаслідок спілкування з батьком, дитина часто хворіє. Стверджує, що спілкування позивача з сином припинила в інтересах дитини. В години, які позивач просить визначити для зустрічей, син спить, крім цього це вечірній час і холодна пора року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що 12 жовтня 2010 року сторони зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5.

Шлюб між сторонами розірвано 14 серпня 2013 року.

З матеріалів справи, а саме з рішення Виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 20 травня 2014 року вбачається, що позивачу був визначений порядок зустрічей з сином.

Позивач звернувся з заявою про невиконання вищезазначеного рішення.

23 серпня 2014 року комісією з виконання порядку побачень з дитиною, складено акт, згідно якого ОСОБА_3 на вимогу позивача взяти дитину на прогулянку категорично відмовила і звинуватила його у неналежному виконанні батьківських обов»язків. Комісією було роз»яснено відповідачу про обов»язковість виконання рішення про встановлення режиму зустрічей позивача з сином, однак відповідач відмовилася виконувати таке рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 здійснює перешкоди позивачу у побаченнях з сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно довідки від 22 жовтня 2014 року №559 ОСОБА_5 часто хворіє, у зв»язку з чим зафіксовані звернення в поліклініку. Однак, відповідачем не подано доказів того, що захворювання дитини були спричинені неналежним ставленням до неї позивача.

При вирішенні цього спору слід виходити з інтересів дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов'язком.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: