Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.15 року Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Форвард» про захист порушеного справа споживача ( визнання недійсним кредитного договору» ,

в с т а н о в и в :

Відповідно до змін та доповнень ПАТ «Банк Руский Стандарт» ПАТ «Банк Форвард» є юридичною особою, яка створена та здійснює свою діяльність у відповідності до положень Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про акціонерні товариства», « Про цінні папери та фондовий ринок», «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», «Про запобігання та протидію легалізації ( відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом», нормативно-правових актів Нацбанку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та інших чинних законів та підзаконних нормативно-правових актів України, а також цього Статуту та рішень уповноважених органів Банку. Банк на підставі рішення єдиного акціонера ПАТ «Банк Руский Стандарт» № 3 від 19.08.2014 року про зміну найменування ПАТ «Банк Руский Стандарт» на Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» є правонаступником всіх прав та обов»язків ПАТ «Банк Руский Стандарт» , який у свою чергу був правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Банк Руский Стандарт» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів твід 20 листопада 2009 року ( протокол № 5) про зміну найменування ВАТ «Банк Руский Стандарт» на Публічне акціонерне товариство «Банк Руский Стандарт».

Позивач звернувся з позовом до відповідача про захист порушеного справа споживача, визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що в жовтні 2011 року позивач будучи клієнтом ПАТ «Банк «Русский Стандарт» отримала від відповідача письмову пропозицію щодо надання йому кредитних коштів в сумі 16 000грн. , в якому зазначалось, що установою банку для позивача було безкоштовно випущено міжнародну кредитну картку «Русский Стандарт»з доступним лімітом кредитних коштів на суму 16 000грн. із запропонованим тарифним планом: розмір відсотків, що нараховуються по кредиту3,75% на місяць ; абонентська плата за користування смс сервісом ( щомісячно) - 10 грн., комісія за участь в програмі страхування клієнтів - 0,8%. Відповідачем був відкритий рахунок для розміщення коштів № 8566, надана картка , як платіжний інструмент № 281337, наданий договору про картку номер - 92397090, визначена валюта кредитування -гривня, визначена дата укладання договору 12 жовтня 2011 року. Позивач погодилась з наданою пропозицією, оскільки раніше вже мала кредитні відносини із установою цього банку щодо можливості отримання кредитних коштів та довіряв фінансовій установі. Отримавши інформацію щодо порядку отримання та погашення кредитних коштів, відповідно до листа-пропозиції, позивач скористалась кредитними коштами та починаючи з 2011 року почала ними користуватися і з 2011 року по вересень 2014 рік на підставі тих же відомостей у пропозиції за виставленими відповідачем рахунками, здійснювала погашення існуючої заборгованості за кредитними зобов»язаннями і за указаний вище період часу сплачувала щомісячно в рахунок погашення заборгованості за кредитом загальну суму більше ніж 23314грн. Погашення здійснювалось щомісячно. З листопада 2013 року відповідачці почали приходити повідомлення щодо погашення боргу перед банківською установою. Запити на адресу відповідача про надання копії договору кредиту, копії Правил користування кредитною карткою та кредитна інформація про реальну заборгованість за кредитним договором , які були направлені відповідачу 28.04.2014 року залишились відповідачем буз відповіді. Позивачем було виявлено, що відповідачем невідомо куди зараховувалися деякі грошові кошти сплачені позивачем, а також знімалися кошти, які не були обумовлені договором ( комісія за надання смс послуг , страхування , плата за направлення рахунків). Вважає, що укладений між сторонами договір, протирічить нормам діючого законодавства України та підлягає визнання його недійсним. Просить також стягнути з відповідача на його користь витрати за надання юридичної допомоги в сумі 1500грн та судові витрати.

У судове засідання позивач не з»явився, причина невідома, заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила.

Представник позивача Рижков А.О. у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити у повному обсязі. збільшувалась кожного разу.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, подав до суду письмові заперечення на позов, в яких просить відмовити у задоволені позові у повному обсязі ( а.с.19-23)

Суд досліджує надані докази: повідомлення позивачу про випуск картки, копія заяви про надання інформації; копія заяви про надання інформації, копія квитанція про оплату юридичних послуг; копія паспорту та ідентифікаційного номеру позивача, копія реєстру квитанцій про справі боргу за договором; заперечення на позов, копія заяви клієнта № 86389529, виписки по особовим рахункам, виписка з наказу від 21.03.2014 року № 225, Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк «Руский Стандарт», Додаток до Умов № 1, довідка про умови кредитування, копія Статуту ПАТ «Банк «Руский Стандарт» , копія Свідоцтва про державну реєстрацію, виписка з ЄДРПОУ, копії змін та доповнення до Статуту ПАТ «Банк «Руский Стандарт про зміну найменування.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що у жовтні 2011 року позивач будучи клієнтом ПАТ «Банк «Русский Стандарт» отримала від відповідача письмову пропозицію щодо надання йому кредитних коштів в сумі 16 000грн. , в якому зазначалось, що установою банку для позивача було безкоштовно випущено міжнародну кредитну картку «Руский Стандарт» з доступним лімітом кредитних коштів на суму 16 000грн. із запропонованим тарифним планом: розмір відсотків, що нараховуються по кредиту3,75% на місяць ; абонентська плата за користування смс сервісом ( щомісячно) - 10 грн., комісія за участь в програмі страхування клієнтів - 0,8%. Відповідачем був відкритий рахунок для розміщення коштів № 8566, надана картка , як платіжний інструмент № 281337, наданий договору про картку номер - 92397090, визначена валюта кредитування -гривня, визначена дата укладання договору 12 жовтня 2011 року. Після надіслання їй картки, проявила бажання прийняти умови картки, підписала, що була ознайомлений з тарифами, погодилась з ними. Це підтверджується тим, що з 2011 по 2014 рік позивач користувалась банківською карткою, користувалась банківськими грошима.

Відмовляючи у зволення позову суд виходить з наступного.

Правочин може вважатися недійсним, якщо його недійсність прямо встановлена законом ( нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України має вичерпний перелік вимог, на підставі яких, може бути визнано недійсність правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Суд вважає, що посилання позивача на порушення відповідачем його прав відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є без підставним.

Стаття 21 ч.1 п.4.5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виході з відповідних положень законодавства у сфері захисту споживачів, вважається, що для цілей застосування Закону України «Про захист прав споживачів» та пов»язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином крім випадків передбачених законом, обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 5) ціну продукції визначено неналежним чином.

Позивач підписавши заяву, активувала картку, зателефонувавши за спеціальним номером для активації надану йому банком, таким чином підтвердив згоду із запропонованими умовами договору, що відповідає її особистій вольовій дії. Банком був встановлений ліміт та позивачка у подальшому отримувала кредитні кошти відповідно до встановленого ліміту з власної ініціативи, що підтверджується наданими відповідачем копіями з особового рахунку позивача.

07.08.2013 року позивачу була випущена нова платіжна картка за № НОМЕР_1 у зв»язку із закінченням строку дії попередньої. Відповідно до підписаної нею Заяви( оферти) позивачка сам запропонувала вважати вказані документи невід»ємною частиною укладеного Договору про карту. Банк встановив ліміт в розмірі 10 000грн. та в подальшому здійснив кредитування рахунку картки клієнта, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача з 12.10.2011 року по 23.05.2014 року , рух картки почався з 31.10.2011 року, активуючи таким чином користування карткою. Стосовно строку дії договору, то граничний строк дії картки( місяць та рік) указані на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Тому суд вважає, що укладений між банком та позивачем договір не протирічить діючому законодавству та не підлягає визнанню його недійсним.

На підставі ст.ст. 203,207, 215, 639 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст..ст. 10, 11,60, 212-215, 218 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Форвард» про захист порушеного справа споживача (визнання недійсним кредитного договору» відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у 10-тиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі але не були присутні на його проголошенні, в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л.Б.Чернобривко