Справа № 692/18/15-ц
Провадження № 2/692/29/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі: головуючого - судді Фай В.Г.

при секретарі - Медведенко С.О.

з участю: представника позивачки - ОСОБА_1

- представника відповідача - Купрієнка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Драбів справу за позовом

ОСОБА_3

до:

Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія « Арсенал страхування»

( далі ПрАТ «СК «Арсенал страхування» )

про визнання неправомірними дій роботодавця,

зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконними дії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» щодо невиконання вимог п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, наказ директора Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»

Від 18 листопада 2014 року № 264/1-к про усунення виробничих факторів, які протипоказані фахівцю відділу продаж в смт. Драбів Черкаської області ОСОБА_3 визнати неправомірним та скасувати, зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» провести її звільнення у відповідності з п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Заявлені позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 3 вересня 2013 року між нею та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» був укладений трудовий договір, згідно з яким її прийнято на посаду фахівця відділу продажів, про що у її трудовій книжці зроблено відповідний запис. З 2011 року вона є інвалідом 3 групи загального захворювання. В зв'язку з постійним психоемоційним перевантаженням у роботі, великою завантаженістю та іншими факторами в неї погіршився стан здоров'я і вона вимушена була звернутися за медичною допомогою до лікарської установи. З 07.10.2014 року по 17.10.2014 року вона проходила стаціонарне лікування в Драбівській центральній районній лікарні. Згідно довідки Драбівської районної ЛКК від 17 жовтня 2014 року за № 232 їй протипоказана робота пов'язана з переохолодженнями, в жаркому приміщенні, робота з комп'ютером, психоемоційні перенавантаження. Оскільки за станом здоров'я вона вже не може виконувати свої посадові обов'язки, вона подала до адміністрації ПрАТ «СК «Арсенал страхування» вказану довідку, яка є підставою для звільнення працівника з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Однак, вважає, що відповідачем не було виконано вимоги трудового законодавства України і їй відмовлено у звільненні на цій підставі. Вона знову звернулася з заявою про переведення її на іншу посаду згідно висновку ЛКК. 15 грудня 2014 року на електронну адресу надійшов наказ № 264/1 - к від 18 листопада 2014 року «Про усунення виробничих факторів, які протипоказані фахівцю відділу продаж в смт. Драбів Черкаської області ОСОБА_3» Відповідно до наказу на відповідального працівника покладено обов'язок вжити заходи щодо усунення протипоказаних виробничих факторів для фахівця відділу продажів в смт. Драбів Черкаської дирекції ОСОБА_3, відповідно до зазначених у довідці ЛКК № 232 Драбівської центральної районної лікарні вимог, а саме: усунути від формування звітів, усунути від роботи з великими масивами даних та їх обробкою, обмежити спілкування з проблемними клієнтами компанії, підтримувати оптимальні мікрокліматичні умови на робочому місці відповідно до Санітарних норм мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99, усунути від роботи з електронно-обчислювальною технікою. Відповідальними за виконання наказу призначено ОСОБА_5, ОСОБА_6. Вважає , що дії відповідача та вказаний наказ є незаконними та такими, що порушують її трудові права, зокрема згоди на переведення її на легшу роботу вона не давала, а тому має бути звільнена на підставі п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім цього відповідальні працівники чинять на неї психологічний тиск, ображають, звинувачують у поданні неправдивих відомостей про стан її здоров'я, що призвело її звернутися за допомогою до медичного закладу. Постійні телефонні погрози та психологічний тиск відповідальних осіб ПрАТ «СК «Арсенал страхування» негативно відображаються на її здоров'ї, перешкоджає процесу стабілізації психоемоційного стану, а тому внаслідок протиправних дій їй була завдана моральна шкода. Наявність моральної шкоди обґрунтовує душевними стражданнями, що їх вона переживає у зв'язку з самим фактом порушення її трудових, соціальних, конституційних прав роботодавцем, душевними стражданнями, відчуттям тривоги та душевного пригнічення, викликаними образами, психологічним тиском з боку працівників ПрАТ «СК «Арсенал страхування», душевними переживаннями, пов'язаними з безпідставними та необґрунтованими звинуваченнями роботодавця у поданні нею неправдивих відомостей про стан її здоров'я, погіршенням здоров'я та перебуванням на стаціонарному лікуванні в зв'язку з отриманням психологічним стресом, пов'язаним з незаконними діями відповідача. Вважає, що осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов'язаних із незаконними діями відповідача, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду вона оцінює у розмірі 20 000,00 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві і просять суд позов задоволити.

Представник відповідача Купрієнко С.О. заявлені позовні вимоги не визнав і просить суд в позові ОСОБА_3 відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що у вересні 2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та позивачкою ОСОБА_3 був укладений трудовий договір, згідно якого ОСОБА_3 прийнято на посаду фахівця відділу продажів та визначено робоче місце - офіс ПрАТ «СК «Арсенал страхування» в смт. Драбів. На час укладення трудового договору ОСОБА_3 вже мала захворювання та групу інвалідності встановлену в 2011 році. Після знаходження на нетривалому стаціонарному лікуванні (сім днів) з 07.10.14 по 17.10.14 позивачка отримала довідку від 17.10.14 року за № 232 ЛКК, відповідно до якої ОСОБА_3 протипоказана робота пов'язана з переохолодженнями, в жаркому приміщенні, робота з комп'ютером, психоемоційні перенавантаження. При цьому, вказівка про обов'язковість переведення на іншу роботу відсутня, а графа, що вказує на таку обов'язковість незаповнена. Згідно із п. 5.3.9 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, що затверджена Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.04.2008 року № 189, Лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров'я надає висновки або рекомендації про необхідність: тимчасового чи постійного переведення на роботу з полегшеними умовами праці за станом здоров'я (за згодою хворого) чи з усуненням протипоказаних виробничих факторів, визначати характер роботи, що рекомендується, з урахуванням професії хворого, тобто ЛКК має можливість рекомендувати або перевести на полегшену роботу або усунути протипоказані виробничі фактори. Виконуючи рекомендації ЛКК ПрАТ «СК «Арсенал страхування» зробило відповідні висновки, що викладені в Наказі № 264/1-К, яким відповідальних осіб зобов'язано вжити заходів, щодо усунення протипоказаних факторів для фахівця ОСОБА_3 Вважає, що ПрАТ «СК «Арсенал страхування» виконало свої обов'язки та вжило всі необхідні заходи для усунення протипоказаних факторів, які б могли негативно впливати на стан здоров'я позивачки. Ввважає, що доводи позивачки в тій частині, що відповідач повинен її звільнити з займаної посади на підставі п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП України так як вона не давала згоду на переведення на легшу роботу є безпідставними, так як відповідач не переводив позивачку на іншу посаду, не змінював її посадового окладу, а вжив заходів для поліпшення умов праці позивачки, щоб не шкодило її стану здоров'я. Вважає, що ПрАТ «СК «Арсенал страхування» створив усі умови праці, які б негативно не впливали на стан здоров'я позивачки, та враховуючи те, що звільнення на підставі ст.. 40 КЗпП України є правом роботодавця, а не обов'язком, ПрАТ «СК «Арсенал страхування» не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п.2) ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні доведено, що позивачка ОСОБА_3 з вересня 2013 року до цього часу знаходиться в трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «СК «Арсенал страхування», працює на посаді фахівця відділу продажів. Даний факт сторони визнали в судовому засіданні, хоч письмових доказів сторони суду не надали. З 16 березня 2011 року позивачці встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання безтерміново, що підтверджується довідкою спец кардіологічною МСЕК м. Черккаси, виданої до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 353824 від 16 березня 2011 року, в якій МСЕК зроблений висновок, що ОСОБА_3 протипоказана праця в несприятливих метеоумовах, та рекомендовано заходи по відновленню працездатності у виді лікування у ревматолога в т.ч. стаціонарне. Місце роботи позивачки розташоване в приміщенні Драбівського відділення ПАТ «Приват Банку». Робота позивачки пов'язана з наданням населенню послуг по страхуванню. Зі слів позивачки в приміщенні, де знаходиться її робоче місце, температурний режим дотримується і зауважень з цього приводу у неї немає. З 07.10.2014 року по 17.10.2014 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в Драбівській центральній районній лікарні. Згідно довідки Драбівської районної ЛКК від 17 жовтня 2014 року за № 232 позивачці ОСОБА_3 протипоказана робота пов'язана з переохолодженнями, в жаркому приміщенні, робота з комп'ютером, психоемоційні перенавантаження.

Згідно наказу № 264/1 - к від 18 листопада 2014 року «Про усунення виробничих факторів, які протипоказані фахівцю відділу продаж в смт. Драбів Черкаської області ОСОБА_3», виданого Головою Правління ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» наказано на відповідального працівника обов'язок вжити заходи щодо усунення протипоказаних виробничих факторів для фахівця відділу продажів в смт. Драбів Черкаської дирекції ОСОБА_3, відповідно до зазначених у довідці ЛКК № 232 Драбівської центральної районної лікарні вимог, а саме: усунути ОСОБА_3 від роботи, що може спричинити психоемоційні перенавантаження: усунути від формування звітів, усунути від роботи з великими масивами даних та їх обробкою, обмежити спілкування з проблемними клієнтами компанії, підтримувати оптимальні мікрокліматичні умови на робочому місці відповідно до Санітарних норм мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99, усунути від роботи з електронно-обчислювальною технікою. Призначити Директора Черкаської дирекції ОСОБА_6 відповідальним за виконанням вимог наказу.

Позивачка ОСОБА_3 зверталася до адміністрації ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» з заявою про її звільнення з роботи з підстав передбачених п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, але адміністрація ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» її прохання не задовольняє.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992, при розгляді справ про звільнення за п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, коли встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказане за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і працівника неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 не довела факт неможливості виконання нею роботи фахівця з продаж ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», вона продовжує роботу, отримує заробітну плату, відповідач претензій до роботи позивачки не має, негативні фактори, які можуть негативно вплинути на її здоров'я згідно медичних рекомендацій відповідачем усунені. Наказ № 264/1 - к від 18 листопада 2014 року «Про усунення виробничих факторів, які протипоказані фахівцю відділу продаж в смт. Драбів Черкаської області ОСОБА_3» винесений в межах компетенції голови правління ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», не порушує трудові права позивачки, а тому підстав для його скасування суд не вбачає.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь 20 000 грн. моральної шкоди, суд вважає, що заявлені вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", пунктом 5 якої передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Оскільки при розгляді справи не встановлено порушення відповідачем трудових прав позивачки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову також і в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 40, 237-1 КЗпП України, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд , -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про визнання неправомірними дій роботодавця, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з часу його проголошення.

Головуючий: