Справа № 681/1937/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Калінка А.А.

з участю позивача, представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про визнання дій протиправними, зобовязання повернути сплачені кошти за послуги, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконними дії Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (далі Підприємство) щодо нарахування плати за послуги з водопостачання та водовідведення; зобовязати відповідача повернути для нього сплачені кошти за вказані послуги за період з жовтня 2014 року по липень 2015 року в сумі 197, 34 грн.; стягнути з ПВКГ 500 грн. завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що він являється інвалідом війни, та є споживачем послуг, які надає відповідач. У місці його проживання до серпня 2015 року був відсутній прилад обліку водопостачання, що давало для нього право на користування 100-процентною знижкою плати за послуги які надає Підприємство. Однак, у звязку з тим, що відповідач направив для нього попередження про відключення від послуг з водопостачання, він був змушений заплатити суму боргу, яку визначило Підприємство за період з жовтня 2014 року по липень 2015 року в розмірі 197, 34 грн. Такі дії відповідача вважає незаконними.

В судовому засіданні позивач зазначені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали, пояснили, що у період з жовтня 2014 року по липень 2015 року, коли у місці проживання ОСОБА_3 був відсутній прилад обліку водопостачання та водовідведення, Підприємство нараховувало для нього плату за послуги виходячи із норм споживання встановлених рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 683 від 31 травня 2013 року, тобто 6,3 куб. метра на одну особу. При цьому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі Постанова № 409) позивач звільнявся від плати за послуги у межах соціального нормативу 4 куб. метри на одну особу, а відтак він повинен був сплачувати різницю між нормою споживання, встановленою рішенням згаданого виконкому 6,3 куб. метри на одну особу та соціальним нормативом 4 куб. метри на одну особу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов слід задовольнити частково.

Встановлено, що ОСОБА_3 являється інвалідом війни, та є споживачем послуг з централізованого водопостачання холодної води і водовідведення які надає Підприємство.

У період з жовтня 2014 року по липень 2015 року позивач за місцем свого проживання користувався вказаними послугами, кількість яких не обліковувалась квартирним приладом обліку холодної води.

Станом на 01 липня 2015 року Підприємство нарахувало для ОСОБА_3 за вказаний період борг за послуги в сумі 197 грн. 33 коп., про що направило позивачу попередження про необхідність оплати заборгованості та попередило, що в разі невиконання вимоги про оплату боргу, його буде відключено від мережі водопостачання та водовідведення.

При цьому нарахування плати за послуги відповідач вираховував як різницю між нормою споживання встановленою рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 683 від 31 травня 2013 року, тобто 6,3 куб. метра на одну особу та соціального нормативу визначеного Постановою № 409 - 4 куб. метри на одну особу.

Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог суд виходить із такого.

Відповідно до статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Згідно до пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

За приписами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням.

Рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 683 від 31 травня 2013 року затверджено норми витрат води споживачами, зокрема в жилих будинках 6,3 куб. метра на одну особу.

З 01 жовтня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 вказаної Постанови установлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії, зокрема для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метри на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води.

Після набрання чинності Постанови № 409 Підприємство стало нараховувати для позивача плату за послуги, вираховуючи її як зазначену вище різницю між нормою споживання та соціальним нормативом.

Разом з тим, відповідач не прийняв до уваги положення абзацу 2 підпункту 2 пункту 3 Постанови № 409 яким встановлено, що у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання холодної води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту.

Отже, починаючи з 01 жовтня 2014 року Підприємство зобовязано було нараховувати для ОСОБА_3 плату за послуги з водовідведення та водопостачання виходячи із соціального нормативу, визначеного Постановою № 409 4 куб. метри на одну особу, а не із норми споживання, затвердженої органом місцевого самоврядування 6,3 кум. метри на одну особу.

При такому порядку нарахування плати за послуги позивач, як інвалід війни, мав пільгу на 100-процентову знижку плати за користування послугами, що надає відповідач в межах соціального нормативу.

Саме такі розяснення положень Постанови № 409 викладені у листі від 28 жовтня 2014 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Таким чином, Підприємство незаконно нарахувало та отримало від ОСОБА_3 плату за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 197 грн. 33 коп. у період з 01 жовтня 2014 року по липень 2015 року, а відтак позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає, що спосіб захисту порушеного права ОСОБА_3 доцільно обрати шляхом стягнення з відповідача на користь позивача зайво сплачених коштів за послуги, а не покладенням обовязку повернути кошти, як про це заявлено у позові.

На думку суду не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_3 про стягнення з Підприємства моральної шкоди.

Згідно до розяснень викладених у постанові Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року з послідуючими змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (пункти 2, 5) відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядається, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд зазначає, що Законами України «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного нарахування для нього плати за отримані послуги.

Крім цього, позивач не довів наявність завданої для нього моральної шкода, не вказав в чому саме вона проявилась, а тому дана позовна вимоги задоволенню не підлягає.

Керуючись наведеним ст. 10, 60, 88, ч.3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства щодо нарахування ОСОБА_3 плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення у період з жовтня 2014 року по липень 2015 року виходячи із норм встановлених рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 683 від 31 травня 2013 року.

Стягнути з Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_3 197 грн. 34 коп. зайво сплачених коштів за послуги з водопостачання та водовідведення.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на користь держава 1218 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ________________