Єдиний унікальний номер 242/855/15-ц Номер провадження 22-ц/775/794/2015
Головуючий у 1 інстанції: Черков В.Г.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.

суддів: Осипчук О.В., Корчиста О.І.,

при секретарі: Рудюк Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування, за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Індіго» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 серпня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 03 квітня 2013 року між ним та ТДВ «Страхова компанія «Індіго» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00474-13, предметом якого було відшкодування прямих збитків в межах страхової суми в разі пошкодження, повної загибелі або втрати застрахованого транспортного засобу або окремих його деталей та частин внаслідок настання страхових випадків, передбачених договором. Предмет договору був транспортний засіб Mitsubishi Outlander державний номер НОМЕР_1. Загальна страхова сума становила 295 438,00 грн. Строк дії договору - з 08 квітня 2013 року по 07 квітня 2018 року. 20 грудня 2014 року, сталась дорожньо-транспортна подія, внаслідок якої автомобіль отримав механічни пошкодження. Відповідно до проведеної перевірки, в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не встановлено. 23 грудня 2014 року він звернувся до ТДВ СК «Індіго» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування. 25 лютого 2015 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що наявні пошкодження застрахованого ТЗ не відповідають обставинам події, які викладені в заяві. Просив суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» на його користь суму страхового відшкодування 73 500,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Індіго» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 73 500,00 грн.,та судовий збір у розмірі 735,00 грн.

З зазначеним рішенням не погодився відповідач приніс апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_1 було надано свідомо неправдиві відомості, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, що і стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. ( а.с. 207).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2013 року між позивачем та ТДВ «Страхова компанія «Індіго» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00474-13, предметом якого було відшкодування прямих збитків в межах страхової суми в разі пошкодження, повної загибелі або втрати застрахованого транспортного засобу або окремих його деталей та частин внаслідок настання страхових випадків, передбачених договором. Предмет договору є транспортний засіб Mitsubishi Outlander державний номер НОМЕР_2. Загальна страхова сума становить 295 438,00 грн. Строк дії договору - з 08 квітня 2013 року по 07 квітня 2018 року. 20 грудня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до проведеної перевірки, в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не встановлено. 23 грудня 2014 р. позивач звернувся до ТДВ СК«Індіго» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування та усіма необхідними для цього документами. 25 лютого 2015 року отримав листа, в якому йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3 був застрахований в ТДВ «Страхова компанія «Індіго», висновки відповідача про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди ґрунтуються не припущеннях та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, будь яких інших доказів на підтвердження надання страховиком неправдивої інформації щодо пошкодження транспортного засобу відповідачем не надано.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Так, згідно ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст..638 ч.1 ЦК України).

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається із листа ТДВ «Страхова компанія «Індіго» від 25 лютого 2015 року , страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 26 Закону України «Про страхування» з підстав подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку, оскільки в ході дослідження наданих пояснень та фотоматеріалів по випадку ДПТ страховою компанією було встановлено , що наявні пошкодження застрахованого ТЗ не відповідають обставинам події, які викладені в заяві ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до ст.26 ЗУ «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно із п. 23.1.3 Договору страхування, причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або факт та обставини настання страхового випадку.

Відповідно до п.9.6.1.3 Правил страхування, причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання та обставини страхового випадку.

Згідно із п.9.6.1.7 Правил страхування, відповідність обставин настання страхового випадку виключенням чи обмеженням страхування, встановлених договором страхування є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до Правил добровільного страхування наземного транспорту, у разі настання події, що може бути визнана страховим випадком, страхувальник зобов'язаний вжити у межах розумної доцільності всіх можливих заходів щодо рятування майна, повідомити правоохоронні чи інші компетентні органи та діяти у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху; отримати для надання страховику необхідні довідки від відповідних установ (підрозділів) МВС: ДАЇ - при ДТП…; після настання страхового випадку негайно, але не пізніше трьох діб письмово повідомити про це страхувальника. При цьому страховик протягом трьох робочих днів має направити для огляду свого представника (експерта) або дає письмову згоду проводити оцінку заподіяного збитку без його участі. При потребі, після отримання необхідних документів від страхувальника, не пізніше семи робочих днів страховик призначає експертизу, яку проводить незалежний фахівець, який має відповідно до чинного законодавства України належні повноваження (реєстрація, ліцензія, тощо) і несе відповідальність за зроблені висновки у відповідності з чинним законодавством. У разі необхідності страховик запитує необхідні відомості, які пов'язані зі страховим випадком, у правоохоронних органах, медичних установах, інших підприємствах, установах та організаціях, які володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також має право самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку. На підставі документів, одержаних від страхувальника, інших документів та експертного висновку страховик не пізніше 15 робочих днів після отримання останнього з вищевказаних документів складає страховий акт. Підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законодавством України.

Вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування, відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 було надано свідомо неправдиві відомості, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надав, клопотання про проведення відповідної експертизи відповідачем ані в суду першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заявлялось. Посилання відповідача на фотознімки не спростовують пояснень позивача, щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, а навпаки підтверджують ту обставину, що контакт автомобіля настав саме з воротами, а не з опорою воріт. (а.с. 152-153). Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Статтею 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом встановлено, що позивачем було виконано всі необхідні дії, передбачені п.18.2 Договору, письмово повідомив відповідача про настання страхового випадку шляхом звернення із заявою та усіма необхідними документами.

Згідно калькуляції від 02 березня 2015 року вартість ремонту складає 73 500 гривен (а.с.16), відповідачем ця сума не оспорювалась, тому суд першої інстанції пришов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 73 500 гривен.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Індіго» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 серпня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Тимченко О.О.

Судді: Корчиста О.І.

ОСОБА_2