Справа № 462/2506/14 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/201/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Надра» на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2014 року в позові відмовлено з підстав передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Дане рішення оскаржив представник ПАТ КБ «Надра» - Годун І.М. подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з порушеннями норм матеріального і процесуального права. Покликається на ст. 33 Закону України «Про іпотеку» згідно якої, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертає увагу, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не було встановлено, чи дане нерухоме житлове майно використовується відповідачами (майнового поручителя) як місце їх постійного проживання, яке перебуває в іпотеці, також судом не було скеровано запиту в реєструючі органи, для встановлення факту наявності у відповідачів у власності іншого нерухомого житлового майна.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 127-128), про причини неявки суд не повідомили та клопотанням про відкладення розгляду не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 21.12.2006р. отримав у ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», кредит на споживчі потреби у розмірі 11 100 дол. США з терміном повернення до 21.12.2016р., із відсотковою ставкою за користування кредитними коштами із розрахунку 11,00 % річних, про що сторони уклали кредитний договір №543172-1/02 від 21.12.2006р. (а.с.7-8).

В забезпечення виконання умов кредитного договору №543172-1/02 від 21.12.2006р., між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 від свого імені та від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності було укладено договір іпотеки від 21.12.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Цибко Т.Б. за №378 на підставі якого майнові поручителі, якими виступили відповідачі, зобов'язувалися відповідати перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_4 умов даного кредитного договору щодо сплати кредиту та інших передбачених кредитним договором виплат та передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати площею 18,7 кв.м та кухні, загальною площею 36,7 кв.м, що належить їм на праві власності (а.с.9-10).

Як вбачається із копії рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.04.2010р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь ВАТ КБ «Надра» 82 952 грн. 57 коп. - заборгованості за кредитним договором, а також 830 грн. 00 коп. - судового збору та 30 грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 13).

З розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 21.12.2006р. станом на 01.04.2014р. становить 19 325,51 дол. США та 23 804,95 грн., в тому числі 10 195,77 дол. США заборгованості по кредиту, 6 079,69 дол. США заборгованість по відсотках, 96,57 дол. США нарахованих відсотків за період 01.03.2014р.-31.03.2014р., 2 953,48 дол. США плати за користування кредитом і визначена в іноземній валюті та 11 597,06 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 12 207,89 грн. штрафу (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст. 25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, за якою одним із способів звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_2 як місце постійного проживання та відсутні дані про наявність у неї іншого житла, а тому відмовив в позові з підстав передбачених Законом України «Про маро торій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду виходячи із наступного.

11 червня 2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого на даний час не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України „Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України „Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершенного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають права зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року зобов'язано відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції надати інформаційну довідку про належність на праві власності нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа 36,7 кв.м., житлова площа 18,7 кв.м. (а.с. 129-135), та є предметом іпотеки згідно договору від 21 грудня 2006р.

Як встановлено судовою колегією інше нерухоме майна, яке належить на праві власності відповідачам відсутнє.

Доводи ПАТ КБ «Надра» в апеляційній скарзі щодо наявності іншого нерухомого майна у відповідачів колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2014 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська