№ 308/8461/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» про встановлення юридично значимо факту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Банк Таврика» встановлення юридично значимого факту - факту укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину, а саме строкового Договору простого депозитного вкладу на суму 20 000 грн. з нарахуванням 26, 2 відсотків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів в розмірі вкладу в сумі 20 000 грн. та нараховані відсотки в сумі 2 620 грн.

Свої вимоги мотивує тим, 01 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» в особі начальника відділення № 23 АТ «Банк Таврика» та ОСОБА_1, було укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника НОМЕР_1 На виконання договору, ОСОБА_1 передав банку грошову суму у розмірі 20 000 грн., що підтверджується іменною квитанцією № 23-D_24 від 01 жовтня 2012 року на суму 20 000 грн. Договір був укладений строком на шість місяців, тобто до 01.04.2013 року. 07 березня 2013 року, позивач звертався до представника відповідача у м. Ужгороді, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про вимогу повернення вкладу, на що отримав відповідь від 14 березня 2013 року, що з 20 грудня 2012 року Постановою Нацбанку України №548 АТ «Банк Таврика» віднесено до категорії неплатежеспроможних. Позивач зазначає, що укладений ним тип Договору не підпадає під дію ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і він не може отримати свій вклад через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

При укладанні Договору, позивачу не було надано інформацію про те, що даний вид банківського вкладу не підпадає під дію ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивача ввели в оману, не повідомивши, що депозитні сертифікати на пред'явника не гарантуються Фондом гарантування вкладів, тому не є продуктом для масового споживача. В даному випадку представники відповідача скористалися умовами Договору як маркетинговим інструментом, що і підтверджено Рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/2172413-ц, яким Договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника В НОМЕР_1 від 01 жовтня 2012 року - визнано недійсним.

Вважає, що факт внесення ним іменною квитанцією № 23-D_24 від 01 жовтня 2012 року вніс в касу банку 20 000 грн., та факт прийняття банком цих коштів, між сторонами був укладений правочин - Договір простого депозитного банківського вкладу, укладеного ПАТ «Банк Таврика» та ОСОБА_1, щопідпадає під дію Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим просить встановити даний юридично значимий факт.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.12.2014 року провадження у справі в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб закрито.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяву, в якій просять, розглянути справу без їх участі, та позовні вимоги задовільнити повністю.

Представник ПАТ «Банк Таврика» в судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено, 01 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» в особі відділення № 23 АТ «Банк Таврика» та ОСОБА_1, було укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника НОМЕР_1 На виконання договору, ОСОБА_1 передав банку грошову суму у розмірі 20 000 грн., що підтверджується іменною квитанцією № 23-D_24 від 01 жовтня 2012 року на суму 20 000 грн. Договір був укладений строком на шість місяців, тобто до 01.04.2013 року.

07 березня 2013 року, позивач звертався до представника відповідача у м. Ужгороді, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про вимогу повернення вкладу, на що отримав відповідь від 14 березня 2013 року, що з 20 грудня 2012 року Постановою Нацбанку України №548 АТ «Банк Таврика» віднесено до категорії неплатежеспроможних.

За ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.12 ч.2 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», передбачено, що фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги та реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів;

Цієї ж статті ч. 4 вбачається, що «Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/2172413-ц, яким Договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника НОМЕР_1 від 01 жовтня 2012 року - визнано недійсним.

Даним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника НОМЕР_1 від 01 жовтня 2012 року укладений внаслідок помилки, оскільки Позивач розраховував, що укладений ним договір підпадає під дію Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» й гроші, вкладені в депозитні сертифікати банку захищені державною системою гарантування вкладів фізичних осіб на загальних підставах.

В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, беззаперечним є факт виникнення між сторонами договірних відносин, зокрема те, що ОСОБА_1 іменною квитанцією № 23-D_24 від 01 жовтня 2012 року вніс, а ПАТ «Банк Таврика» прийняв суму 20 000 грн., зобов'язувався виплачувати відсотки та повернути депозитні кошти, тобто був укладений Договір банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до ст.1058 ЦК Україи за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Для повернення даних коштів ОСОБА_1 необхідно встановити юридично значимий факт - факт укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину - Строкового Договору простого депозитного вкладу.

Відповідно до роз'яснень ПВСУ у Постанові №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов'язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Встановлення факту укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину - Строкового Договору простого депозитного вкладу породжує юридичні наслідки для заявника, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав заявника, а відтак є юридично значимим та підлягає встановленню у порядку встановленому ст. ст. 256, 258 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 229, 230, 236 ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Вставити юридично значимий факт - факт укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину - Строкового Договору простого депозитного вкладу на суму 20 000 грн. з нарахуванням 26,2 відсотків.

Стягнути з ПАТ «Банк Таврика» на користь держави судові витрати у розмірі 243,60грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: Лемак О.В.