(Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2015 року)
Справа № 569/3737/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Дадичиній Н.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності фізичної особи, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувшись до суду, просить визнати такими, що порочать її честь, гідність, та є недостовірними поширені про неї відповідачем ОСОБА_3 в усній формі відомості про:

- факт нанесення нею, ОСОБА_1, 18 червня 2013 року тілесних ушкоджень ОСОБА_3;

- факт нанесення нею, ОСОБА_1, за період спільного проживання з відповідачем за адресою: м.Рівне, вул.Красильникова, буд.20, тілесних ушкоджень ОСОБА_3, що призвело до переривання у відповідачки вагітності;

Просить зобовязати ОСОБА_3 спростувати в усній формі перед:

· ОСОБА_4;

· ОСОБА_5;

· ОСОБА_6;

· ОСОБА_7;

· ОСОБА_8;

· ОСОБА_9;

· ОСОБА_10;

· ОСОБА_11;

· ОСОБА_12;

· ОСОБА_13;

· ОСОБА_14;

· ОСОБА_15;

· ОСОБА_16;

· ОСОБА_17;

· ОСОБА_18;

· ОСОБА_19;

· ОСОБА_20;

· ОСОБА_21;

· ОСОБА_22;

· ОСОБА_23;

· ОСОБА_24;

· ОСОБА_25 поширені недостовірні відомості про:

·

- факт нанесення нею, ОСОБА_1, 18 червня 2013 року тілесних ушкоджень ОСОБА_3;

· факт нанесення нею, ОСОБА_1, за період спільного проживання з відповідачем за адресою: м.Рівне, вул.Красильникова, буд.20, тілесних ушкоджень ОСОБА_3, що призвело до переривання у відповідачки вагітності.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь 2500 (дві тисячі пятсот) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй порушенням особистого немайнового права на повагу до гідності та честі, а також стягнути з відповідачки документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві (а.с.1 - 4), а також у заяві про уточнення позовних вимог (а.с.22 - 24), просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, зокрема й з підстав, наведених ним у письмовому запереченні на позовну заяву від 27 січня 2015 року (а.с.66 - 68).

Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Одним із особистих немайнових прав, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, є право людини на повагу до її гідності та честі.

Так, відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як передбачено ч.1, абз.1 ч.4, ч.7 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

На підставі досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0003655 від 19.06.2013 р. за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, судом встановлено, що 18 червня 2013 року відповідач звернулася в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області з письмовою заявою, в якій навела ті обставини, що 18.06.2013 р. близько 19 год. за адресою: м.Рівне, вул.Красильникова, буд.20, її свекруха ОСОБА_1 заподіяла їй тілесні ушкодження. З приводу тих же обставин конфлікту з позивачем, відповідач надала показання під час її допиту 21.06.2013 р. слідчим СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області. Зі змісту цих показань слідує, що потерпіла вказала на свою свекруху як на ту, яка нанесла їй (ОСОБА_3) тілесні ушкодження.

Як вбачається з наявного в матеріалах кримінального провадження висновку №692 від 25 червня 2013 року судово-медичної експертизи, у потерпілої ОСОБА_3 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді двох крововиливів на задній поверхні нижньої третини правого плеча та крововиливу на передній поверхні правого колінного суглоба, однак вказані тілесні ушкодження не відповідають вказаному в обставинах терміну їх виникнення 18 червня 2013 року, тобто не відповідають показанням потерпілої, у звязку з чим постановою від 23 грудня 2013 року слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було закрите.

З цього приводу Пленум Верховного Суду України в абзацах першому і другому пункту 16 постанови №1 від 27.02.2009 р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, розяснив, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Також судом встановлено, що надаючи 25 квітня 2013 року пояснення у якості відповідача під час розгляду Рівненським міським судом Рівненської області цивільної справи №569/4753/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_26, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, відповідач ОСОБА_3 повідомила в судовому засіданні про те, що внаслідок систематичних конфліктів зі свекрухою у неї (відповідачки) стався викидень, через побиття свекрухою, однак на запитання головуючого - судді Ковальова І.М. про те, чи зможе вона підтвердити цю обставину документально, ОСОБА_3 повідомила суду та учасникам цивільного процесу, що медичними документами підтвердити свої слова вона не може.

З цього приводу Пленум Верховного Суду України в абзаці четвертому пункту 17 вищевказаної постанови №1 від 27.02.2009 р. розяснив, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Що стосується твердження позивача про поширення щодо неї відповідачем недостовірної інформації двадцяти двом особам, зазначеним у резолютивній частині позовної заяви та у резолютивній частині заяви про уточнення позовних вимог, то вказана обставина не знайшла в суді свого підтвердження, окрім як субєктивної негативної оцінки невісткою поведінки свекрухи, що нібито спричинило у відповідачки викидень, висловленої ОСОБА_3 наодинці свідкові ОСОБА_25, що вбачається з показань зазначеного свідка, наданих ним у судовому засіданні 05 травня 2015 року.

Так, в абзацах першому - третьому пункту 19 постанови №1 від 27.02.2009 р. Пленум Верховного Суду України розяснив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В обґрунтування своєї вимоги про відшкодування їй моральної шкоди, ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок неправомірних дій невістки зазнала душевних страждань у звязку з втратою спокою, життєвої рівноваги, здоровя та можливості спокійно проживати у своєму будинку. Крім того, втратила нормальні життєві звязки, оскільки з нею припинили спілкуватися друзі та сусіди, а через постійні переживання значно погіршилися стосунки в сімї, погіршився стан здоровя, у звязку з змушена регулярно проходити лікування, через що заподіяну їй моральну шкоду оцінює в 2500 грн.

Однак, в суді не знайшов свого підтвердження жодним із процесуальних джерел доказів, передбачених ч.2 ст.57 ЦПК України, факт заподіяння позивачу моральної шкоди неправомірними діями відповідача, тому у задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити за її недоведеністю.

З цього приводу Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 5 постанови №4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами і доповненнями), розяснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, належить з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити, за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності фізичної особи, відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий: