Провадження № 2/235/2497/15
Справа №235/4922/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 08.11.2004 року він проходив навчання та 23.11.2004 року прийнятий прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті до Відповідача, який раніше носив назву Відкрите акціонерне товариство «Вугільна компанія «шахта «Красноармійська-Західна №1».

01.10.2005 року на тому ж підприємстві переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. З 05.08.2008 року ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська- Західна №1» було змінено найменування на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське». З 01.10.2008 року ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» було змінено найменування на ВАТ «Вугільна компанія «шахта «Красноармійська-Західна № 1». З 07.09.2010 року найменування Відповідача ВАТ «Вугільна компанія «шахта «Красноармійська-Західна №1» знову змінено на ПАЇ «Шахтоуправління «Покровське». 03.07.2014 року був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю робітника роботі, яку він виконує за станом здоров»я.

Під час роботи у Відповідача захворів на професійне захворювання, що підтверджується наступними доказами:

Довідка міжрайонної МСЕК м. Красноармійська №124258 серії 10 ААА від 25.02.2015 року «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», де встановлено що огляд первинний від 25.02.2015 року, в результаті якого встановлено третю групу інвалідності повязана з професійним захворюванням, ступінь втрати професійної працездатності 50% до повторного переогляду - 25.02.2017 року. Встановлена потреба у додаткових видах допомоги: медикаментозне санаторно-курортне лікування по профзахворюванню.

Довідка міжрайонної МСЕК м. Красноармійська №451018 серії 10 ААВ від 25.02.2015 року «до акта огляду медико-соціальною експертною комісією», де встановлено третя група інвалідності з професійного захворювання, яка встановлена до 01.03.2017 року, зроблено висновок про протипоказання тяжкої фізичної праці, підземні умови праці, в несприятливих метеоумовах, можливо працювати на поверхні слюсарем, сторожем, вахтером. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності з вказаним діагнозом - нагляд та лікування у невролога, стаціонарне лікування.

Трудова книжка підтверджує тривалий період роботи у Відповідача на роботах повязаних з повним робочим днем в шахті з 23.11.2004 року.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми 11-4 від 16.01.2015 року, який складено на підставі розслідування комісії, яка складалася з Красноармійського районного міського управління ГУ Держсанепідслужби у Донецькій області, представників Відповідача, Красноармійської ЦРЛ, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, результатом чому було встановлення причин виникнення у позивача вперше хронічного професійного захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим мязово-тонічним, двобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями, стадія загострення, яке виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом промислового фактора - важкість праці. Робота за професією в шкідливих умовах - 31 рік 2 місяці 1 1 днів, з них у Відповідача - 9 років 7 місяців 10 днів. Причиною професійного захворювання стало потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок у тулуба 194,4 Вт (ПДР-90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР-45Вт), маса вантажу, який підіймається сягала 40 кг при ПДР 30 кг.

На підставі цього розслідування стало відомо, що професійне захворювання стало наслідком важкої праці та вимушеної робочої пози у Відповідача. Симптоми цього захворювання позивач почав відчувати з 2006 року, вже під час тривалої роботи у Відповідача, біль у поперековій області почала турбувати приблизно 7 років, погіршення стану з 2011 року.

На протязі 2011 2014 роках періодично перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Внаслідок завданих травм позивач був змушений проходити тривалі курси лікування, стан здоров'я лише загострюється та погіршується, він постійно відчуває біль.

Моральна шкода, яка заподіяна позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав під час виконання важкої праці у вимушеній робочій позі у Відповідача, де напруження перевищували допустимі норми (що встановлено актом розслідування вказаного вище) так і ті, котрі він переносе і по теперішній час. Комісією МСЕК було встановлено, що позивач частково втратив працездатність, а саме 50 відсотків та має третю групу інвалідності, в звязку з цим він постійно змушений звертатися за медичною допомогою, проходити стаціонарне лікування, терпіти тривалий біль від отриманих пошкоджень його здоровя.

Життя позивача після травми зазнало суттєвих змін. Його постійно турбує біль, через що він систематично звертається за медичною допомогою до лікарів, змушений витрачати на це немалі кошти, а в звязку з тим, що він вже більше року не працює і знаходиться на пенсії, у нього не достатньо коштів для утримання своєї сім'ї. Змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини та осіб, які від нього залежать і знаходяться на його утриманні.

Приймаючи до уваги характер взаємовідносин позивач вважає, що шкода немайнового характеру, яку отримав не може бути йому відшкодована повністю, він не отримає від будь-якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь- який її розмір може мати суто умовний вираз. Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку цієї компенсації, але позивач вважає, що відповідним нанесеній мені шкоді буде сума у розмірі 40000 гривень за перенесені страждання від отриманого ним професійного захворювання, тривалого систематичного лікування та болю. Вважає, що саме ця сума є компенсацією того болю, часу на лікування, профілактику, побутових та трудових змін, які він змушений переносити зараз і розмір тих зусиль на врегулювання впливу цих змін на нього та членів його родини. Крім цього, коли позивач зіткнувся з даним спором потребував правової допомоги для вирішення цього питання і звернувся до юридичної фірми «ОСОБА_1 і право», де його інтереси почав представляти ОСОБА_1, фахівець в галузі права. Позивач скористався правовою допомогою та сплатив за це 1500 гривень. Позивач просить суд стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на його користь на відшкодування моральної шкоди 40000 гривень та судові витрати в сумі 1500 гривень.

Позивач до судового засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника ОСОБА_1, на доводах позовної заяви наполягає в повному обсязі (а.с.38).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову. В запереченнях на позовну заяву зазначив, що згідно п. 1.1. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95 року N 212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Пунктом 3.8 вищевказаного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку Позивач не надав.

Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, пов'язаної з отриманим професійним захворюванням - не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність - не надано.

Укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження йото здоров'я та його наслідки.

Ця ж вимога при розгляді справ про відшкодування шкоди роз'яснена і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року, за яким звертається увага судів на необхідність з'ясування питань: у зв'язку з якими неправомірними діями або бездіяльністю з боку відповідача заподіяна втрата працездатності позивачу, ступінь вини відповідача, чи мали місце порушення правил охорони праці, правил безпеки, інструкцій і паспортів з експлуатації механізмів і машин підприємством.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3, відповідно до записів у трудовій книжці, працював на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 23.11.2004 року по 3.07.2014 року (а.с.6-9).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання № 1298/1221 від 05.12.2014 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим мязово-тонічним, двобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями, стадія загострення, захворювання професійного захворювання (а.с. 10). Суд не прийняв до уваги твердження представника відповідача про те, що даний висновок є недійсним на підставі листа Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 14.02.2015 року, оскільки даний медичний висновок не оспорювався відповідачем і не є єдиним документом, який підтверджує наявність у позивача професійного захворювання.

У звязку з професійним захворюванням позивач перебував на лікування у стаціонарі з 27.11.2014 по 08.12.2014 (а.с.11-12); з 30.04.2014р. по 14.05.2014р. (а.с. 13); з 24.03.2014р. по 04.04.2014р. (а.с. 14), з 11.12.2012р. по 21.12.2012р. (а.с.15), з 03.05.2012р. по 14.05.2012р. (а.с.16), з 15.12.2011р. по 26.12.2011р. (а.с.17).

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми 11-4 від 16.01.2015 року, відповідно до якого було встановлено причини виникнення у позивача вперше хронічного професійного захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим мязово-тонічним, двобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями, стадія загострення, яке виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом промислового фактора - важкість праці. Робота за професією в шкідливих умовах - 31 рік 2 місяці 1 1 днів, з них у Відповідача - 9 років 7 місяців 10 днів. Причиною професійного захворювання стало потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок у тулуба 194,4 Вт (ПДР-90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР-45Вт), маса вантажу, який підіймається сягала 40 кг при ПДР 30 кг. (а.с.21-22).

Відповідно до довідки міжрайонної МСЕК м. Красноармійська №124258 серії 10 ААА від 25.02.2015 року «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% до повторного переогляду - 25.02.2017 року. Встановлена потреба у додаткових видах допомоги: медикаментозне санаторно-курортне лікування по профзахворюванню (а.с.23-24).

Відповідно до довідки міжрайонної МСЕК м. Красноармійська №451018 серії 10 ААВ від 25.02.2015 року «до акта огляду медико-соціальною експертною комісією», позивачу встановлена третя група інвалідності з професійного захворювання, до 01.03.2017 року, зроблено висновок про протипоказання тяжкої фізичної праці, підземні умови праці, в несприятливих метеоумовах, можливо працювати на поверхні слюсарем, сторожем, вахтером. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності з вказаним діагнозом - нагляд та лікування у невролога, стаціонарне лікування (а.с. 23-24).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Тому суд при визначенні розміру моральної шкоди завданої позивачу не враховує ті страхові виплати, які він отримав у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, тощо.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, витягами з історії хвороби, акту розслідування хронічного професійного захворювань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 25000 гривень.

Витрати на правову допомогу входять до складу витрат, повязаних з розглядом справи. Частини 1 та 2 статті 84 ЦПК України передбачає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Частина 3 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв»язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених вимог, підлягають судові витрати на правову допомогу в розмірі 937 гривень 50 копійок.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст.60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять пять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу в сумі 937 (девятсот тридцять сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в дохід держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні 22 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2015 року.

Суддя