Справа № 196/439/15-ц
№ провадження 2/196/261/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 направили голові Дніпропетровської обласної ради УТМР ОСОБА_11 колективну заяву від 28 листопада 2014 року.

У вказаній заяві відповідачі зазначили, що вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, порушують правила полювання, займаються браконьєрством, полюють без дозволу та дотримання днів і годин, нещадним способом знищують на території Михайлівських мисливських угідь косуль, диких кабанів та інших тварин, погрожували фізичною розправою. Крім того, просили в заяві звільнити ОСОБА_2 з посади штатного єгеря і виключити його з членів УТМР, так як останній при вживанні спиртних напоїв стає агресивним і непередбачуваним та раніше перебував на обліку в психдиспансері і в кабінеті нарколога.

Проте, вказана у заяві інформація не відповідає дійсності. При цьому, вказана інформація стала доступна третім особам, які мали відношення до розгляду вказаної заяви відповідачів, зокрема ОСОБА_12, про що свідчить зроблена на ній віза та підпис з відповідними датами. ОСОБА_11 отримав дану заяву 02 грудня 2014 року та направив її ОСОБА_12, встановивши термін її розгляду до 28 грудня 2014 року.

Поширена в заяві недостовірна інформація, а саме: порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка, безпідставна вказівка на психічну неповноцінність ОСОБА_2, порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 та ОСОБА_13, а саме права на повагу до гідності, честі і ділової репутації.

Відповідно до довідки КЗ "Царичанська ЦРЛ" ДОР" від 25.02.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Михайлівка, на обліку у лікаря-психіатра та в наркологічному кабінеті не перебуває та раніше не перебував.

Відповідно до ст.23 ч.1, ч.2 п.п.2, 4 ЦК України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вони, як фізичні особи ,зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою щодо них та у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації кожного з них.

На думку позивачів, розумною та справедливою компенсацією спричиненої моральної шкоди ОСОБА_2 є сума 80000 грн. (по 10000 грн. з кожного з відповідачів) та ОСОБА_1 24000 грн. (по 3000 грн. з кожного відповідачів).

В звязку з вищевикладеним та посилаючись на норми ст.ст.32, 34, 68 Конституції України, ст.ст.23, 275, 277 ЦК України, прохають суд:

1. Визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у направленій голові Дніпропетровської обласної ради УТМР ОСОБА_11 письмовій колективній заяві від 28 листопада 2014 року про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порушують правила полювання, займаються браконьєрством, полюють без дозволу та дотримання днів і годин, нещадним способом знищують на території Михайлівських мисливських угідь косуль, диких кабанів та інших тварин, погрожували фізичною розправою, а також про те, що ОСОБА_2 при вживанні спиртних напоїв стає агресивним і непередбачуваним та раніше перебував на обліку в психдиспансері і в кабінеті нарколога.

2. Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 надати голові Дніпропетровської обласної ради УТМР письмову колективну заяву про спростування викладеної в колективній заяві від 28 листопада 2014 року недостовірної інформації про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порушують правила полювання, займаються браконьєрством, полюють без дозволу та дотримання днів і годин, нещадним способом знищують на території Михайлівських мисливських угідь косуль, диких кабанів та інших тварин, погрожували фізичною розправою, а також про те, що ОСОБА_2 при вживанні спиртних напоїв стає агресивним і непередбачуваним та раніше перебував на обліку в психдиспансері і в кабінеті нарколога.

3. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 10000 грн. з кожного.

4. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 3000 грн. з кожного.

Представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_14 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що колективна заява від 28.11.2014 року про порушення правил полювання та про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку у лікаря нарколога є неправдивою та стала доступна персоналу, точніше коло осіб, яким стала доступна поширена негативна інформація, визначити не можливо, що і принижує честь і гідність позивачів.

Відповідач ОСОБА_10 в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених в письмових запереченнях, а саме:

- колективна заява була подана ними до Дніпропетровської обласної ради УТМР з метою перевірки, викладених в ній відомостей.

Відповідно до п.16 абзацу 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи" (далі Постанова) у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції поширення недостовірної інформації.

Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

А тому, виходячи зі змісту самої заяви та з урахуванням вимог ст.277 ЦК України, висловлювання, які містяться в заяві, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Дана заява подана ними з метою гарантованого Конституцією України права на звернення з метою перевірки викладених в ній відомостей щодо неналежного виконання окремими службовими особами своїх обов'язків.

Крім цього, у відношенні ОСОБА_1 в заяві взагалі не вказані будь-які фактичні дані, а щодо можливості перебування ОСОБА_2 на обліку в кабінеті нарколога, то дані відомості були зазначені з метою перевірки об'єктивності отримання ним відповідного дозволу на користування мисливською зброєю.

- сума моральної шкоди, яка нібито заподіяна позивачам, не відповідає вимогам, які встановлені п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. А тому, розмір моральної шкоди, вказаний в позовній заяві, є не обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як свідок показав, що є головою первинного Михайлівського мисливського колективу та має відповідне посвідчення.

22 листопада 2014 року у них з ОСОБА_1 відбувся інцидент, так як останній, ОСОБА_2 та ще невідомий чоловік приїхали на територію їх мисливського колективу на охоту без дозволу та попередження. На його зауваження, щоб вони залишили їх територію, ОСОБА_1 відповів в грубій формі. ОСОБА_2 сказав йому, щоб він їхав по-хорошому, а не відомий чоловік наставив на нього мисливську зброю. Він телефонував до ОСОБА_12 та ОСОБА_11, щоб вирішити дану проблему, але йому ніхто не відповів.

28 листопада 2014 року були проведені збори членів мисливського колективу на території Михайлівської сільської ради, на яких він як голова первинного Михайлівського мисливського колективу був головуючим. Також, на зборах були присутні ОСОБА_15 депутат Царичанської районної ради, та ОСОБА_16 голова Михайлівської сільської ради. На зборах вирішили написати колективну заяву ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про інцидент, який стався 22.11.2014 року, з метою, щоб розібралися з ситуацією, яка склалася.

Крім цього, про те, що 22.11.2014 року на їх території проходить незаконна охота він дізнався від ОСОБА_9, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 йому особисто не погрожували, але вони повинні відповідати за того невідомого чоловіка, який йому погрожував мисливською рушницею.

Про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку у лікаря нарколога, він дізнався від ОСОБА_6, який до нього був головою їхнього мисливського колективу.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як і свідок показав, що він є мисливцем Михайлівського мисливського колективу і також підписував колективну заяву, з метою щоб розібралися з ситуацією, яка сталася на території їх угідь. Випадки незаконного полювання були непоодинокі. Замість 2 полювань, проводять 4-5 полювань на кабана, а це браконьєрство.

За ОСОБА_2 дізнався від ОСОБА_6, колишнього голови мисливського колективу. Особисто часто бачив ОСОБА_2 в нетверезому стані. Він коли вип'є спиртне досить неадекватний, а тому небезпечний зі зброєю.

В заяві писали правду, можливо не досить грамотно, але наміру обмовити не було.

Відповідач ОСОБА_17 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як свідок показав, що повністю підтримує голову Михайлівського мисливського колективу ОСОБА_3 Він також підписував заяву. Заяву писали, з метою щоб розібралися із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Спочатку зверталися до ОСОБА_12 та ОСОБА_11, а останній раз вже зверталися до міліції. За ОСОБА_2, що останній був на обліку у лікаря нарколога, він дізнався від батька ОСОБА_8 Коли вони зверталися до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо незаконного полювання, вони заходів не вживали та покривали браконьєрів.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як свідок показав, що коли писали заяву, то наміру когось образити не мали, а хотіли, щоб розібралися. Можливо написали неграмотно. Випадки браконьєрства він бачив особисто. В 1991-1992 рр. ОСОБА_2 стояв на обліку у лікаря нарколога, а в 1993 році став мисливцем, а потім єгерем. ОСОБА_2, коли вип'є, то стає агресивним, неадекватним. Особисто часто бачив ОСОБА_2 п'яним. Доказом того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 причетні до незаконного полювання є те, що вони як єгері на виклики мисливців не приїжджали, протоколи не складали, хоча він особисто неодноразово бачив і чув вистріли вночі на полі. На зборах мисливського колективу один раз був ОСОБА_2 та ОСОБА_12, коли розглядали скаргу.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як свідок показав, що в 1990 році він був головою Михайлівського мисливського колективу і коли проходили медичний огляд в Царичанській ЦРЛ, тоді лікарем-наркологом була Одинцова, то остання відмовилася підписувати документи по ОСОБА_2, так як він перебував на обліку у лікаря нарколога. Також, в селі говорять, що коли ОСОБА_2 вип'є спиртні напої то виганяє з дому матір та жінку, виясняє відносини з сусідами за допомогою рушниці.

Дійсно, єгері ОСОБА_1 та ОСОБА_2 організовують незаконне полювання в неустановленому місці, в неустановлений час, що являється браконьєрством, а тому у зв'язку з недобросовісним виконанням обов'язків єгеря ОСОБА_2, вирішили звернутися із заявою до районної та обласної організацій УТМР, яку він також підписав. Метою звернення було не оговорити ОСОБА_2, а щоб розібралися по ситуації, яка склалася на території їхнього мисливського колективу, та встановили чи дійсно ОСОБА_2 перебував на обліку у лікаря нарколога чи ні, чи може бути він єгерем та мисливцем. Отже, вони зверталися за допомогою, так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їм не підчиняються. Але відповідь на своє звернення вони не отримали.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як свідок показав, що є мисливцем Михайлівського мисливського колективу, з позивачами в даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спілкується та їм нічим не погрожував. Дійсно він приймав участь в зборах їхнього мисливського колективу, які 28.11.2014 року зібрав ОСОБА_3, з приводу фактів браконьєрства та погрози останньому зброєю. Він також поставив свій підпис під скаргою для ОСОБА_12 та ОСОБА_11 Зверталися до вищих органів, щоб останні розібралися в ситуації, яка склалася на території угідь їх мисливського колективу. Хто та яким чином погрожували ОСОБА_3 22.11.2014 року він не знає, оскільки не був там присутнім. Про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку у лікаря нарколога знає зі слів ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та як свідок показав, що 22.11.2014 року він побачив як в сторону лісу поїхали 5-6 автомобілів, про що повідомив ОСОБА_3 Коли вони з ОСОБА_3 під'їхали, то вже полювання розпочалося. ОСОБА_3 запитав чому не повідомили його про полювання, на що його нецензурно попрохали поїхати звідти. Під'їхав Задоя, який також сказав ОСОБА_3, щоб останній їхав звідти. Також, ОСОБА_1 в їх сторону висловлювався нецензурно і проганяв. ОСОБА_3 телефонував ОСОБА_12 Потім під'їхав автомобіль і звідти наставили на ОСОБА_3 автомат. Вони ж нікому не погрожували.

ОСОБА_18 не є членом їхнього мисливського колективу. Задоя єгер, але також не на їх території. До повноважень єгеря відноситься і заготівля кормів звірям, але вони чогось цього не роблять. Дійсно були неодноразові факти браконьєрства. Було так, що на полі комбайн косив кукурудзу, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 полювали, їздили по полям, були чутні постріли.

У них на сезон лише тільки 2 полювання, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 окремо від їх колективу полюють та й ще в недозволений час.

Тоді було полювання на кабана і він був очевидцем події. На ОСОБА_3 наставляли автомат "Калашникова", так як в зброї він розбирається.

Всі обставини події вони розповідали ОСОБА_12 Рішення про те, щоб звернутися до обласної та районної організацій УТМР приймали всі на зборах і прохали щоб розібралися та припинили незаконне полювання. Він особисто підписував заяви, зміст був зрозумілий і писали не для того, щоб оговорити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Голова мисливського колективу також має право втручатися та перевіряти чи законно проводиться полювання.

Про те, що ОСОБА_2 зловживає спиртним та після вживання спиртного стає агресивним чув від свого батька. Також, особисто сам бачив як ОСОБА_2 чіплявся до односельчан та знає, що останній ставить петлі для звіра.

Свідок ОСОБА_12, голова Царичанської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок, в судовому засіданні показав, що районна організація діє за єдиним статутом Українського товариства мисливців та рибалок. Для здійснення своєї діяльності організації надаються мисливські угіддя в порядку, передбаченому чинним законодавством. Контролюючим органом є Дніпропетровське обласне управління лісового та мисливського господарства. Також контроль здійснюється і ревізійною комісією. Загальне керівництво діяльністю організації здійснюється обласною організацією УТМР, де головою є ОСОБА_11 Встановлюються ліміти на відстріл диких тварин. За рішенням президії районної організації УТМР до обласної подаються заявки на ліцензії, а потім звітуються скільки добуто звіра.

Мисливський колектив утворюється з 10 чоловік та площа угідь, яка надана у користування, становить 3000 га. Голова обирається самим колективом. Президія засідає в районі вузько, а в засіданні Ради приймають участь всі голови мисливських колективів, де також розподіляються відстріли (може бути 20 ліцензій, а відстріляли лише 7 голів).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються єгерями. Ліцензія була оформлена на ОСОБА_1, а ОСОБА_2 йому допомагав.

Дійсно надійшла скарга від Михайлівського колективу та така ж скарга була направлена і до обласної організації УТМР. Він надавав відповідь до обласної організації УТМР з приводу скарги та приймав участь на зборах мисливського колективу, які відбувалися 25 грудня 2014 року.

Відповідно до журналу з ТБ по 1 ліцензії 20 чоловік на кабана. По відстрільній картці внесок 300 грн. з правом полювання з 01.08. до 30.12. безкоштовно в середу, суботу та неділю. Норма на полювання на зайця є, а на хижаків без норми. Все це закріплюється в наказах, які він потім роздає головам мисливських колективів.

Заявки від Михайлівського мисливського колективу на ліцензію не було, тому на їх території полювали інші, у кого є ліцензія, проте тоді відповідальною особою є єгер. Ліцензія була видана ОСОБА_1 і зареєстровано 20 чоловік мисливців (посвідчення мисливця та документи на зброю). Хто з якою зброєю вони не реєструють і обов'язково проводять інструктаж з техніки безпеки. Перевірку мисливців проводить єгер.

Щодо зброї, якою погрожували ОСОБА_3, ОСОБА_12 пояснив, що АК, яким саме нібито погрожували, не заборонений для полювання і теж є мисливською зброєю, на носіння і використання якої надано дозвіл відповідними органами МВС.

Скаргу від Михайлівського мисливського колективу на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він отримував і така ж скарга була направлена на ім'я ОСОБА_11, яка потім була перенаправлена йому для того, щоб розібралися з фактами, викладеними в скарзі. Потім на адресу ОСОБА_11 ним була направлена службова записка по даній скарзі, затверджена на засіданні Ради районної організації УТМР.

Копію скарги він ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не надавав. Хто міг їм надати він не знає.

При цьому, при перевірці було встановлено, що факти, викладені в скарзі, практично не підтвердилися. Крім цього, йому взагалі не відомі факти того, що ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 займалися браконьєрством, ніяких повідомлень з міліції не надходило. Остання подія, що відбулася за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не була браконьєрством, так як ліцензія була видана і були зроблені всі відповідні відмітки в журналі реєстрації ліцензій. Фактів погроз фізичною розправою раніше не було, ніяких заяв не надходило.

Також, про розгляд скарги, яка проводилася в обласній організації УТМР йому було відомо, так як туди викликали його, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Також, він підтвердив, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, оскільки останній не мав би дозволу на носіння зброї. На його офіційний запит до ЦРЛ, він отримав відповідь, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Про факти зловживання спиртним ОСОБА_2 на роботі йому нічого не відомо.

Єгері перебувають у нього у безпосередньому підпорядкуванні і виконують свої обов'язки на підставі інструкції. Єгер працює постійно на закріпленій ділянці.

Свідок ОСОБА_16, сільський голова Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, в судовому засіданні показав, що був запрошений 28.11.2014 року на збори мисливського колективу як член колективу та як сільський голова, щоб надати оцінку діям єгерської служби та щоб заслухати їх пояснення та у разі відмови звернутися до обласної та районної організацій УТМР.

Дійсно на території ради є проблема з незаконним відстрілом звіра.

ОСОБА_3 обрали на зборах головою мисливського колективу і це не сподобалося представникам районної організації УТМР. Були повторно проведені збори і знову був обраний ОСОБА_3, а не ОСОБА_2 і це мабуть тому, що до останнього у людей довіри не має.

Вночі бувають чутні постріли. ОСОБА_3 намагається боротися з незаконним полюванням, провів два затримання.

Угіддя у користування надаються мисливському колективу. ОСОБА_1 повинен виконувати свої повноваження єгеря на території угідь Бабайківського мисливського колективу.

Дійсно ОСОБА_2 в побуті зловживає спиртними напоями, і коли вип'є стає агресивним та неадекватним. В сім'ї вчиняє сварки з бійками. Проте це все зі слів односельчан. Характеристику ОСОБА_2 він надавав як сільський голова. Офіційно від жителів ради на ОСОБА_2 скарг не було. Скарги були від ОСОБА_3 на ОСОБА_2 як єгеря щодо неналежного виконання останнім покладених на нього обов'язків.

Відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займалися незаконним відстрілом копитних на автомобілях з-під фар і при цьому на полях, коли косили кукурудзу і працювали люди.

На зборах, коли обговорювали останній інцидент, був присутній ОСОБА_2 ,але він ніяких пояснень не надав. Вирішили звернутися і до керівництва обласної організації.

Про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку у лікаря нарколога йому невідомо, проте коли він отримав мисливський квиток, то односельчани були дуже здивовані.

Зараз на території угідь їхнього колективну браконьєрство припинилося, оскільки мисливцями організовано чергування та охорона.

Свідок ОСОБА_15, голова СК "Дружба", в судовому засіданні показав, що до нього як депутата Царичанської районної ради Дніпропетровської області звертався ОСОБА_3 щодо конфлікту між єгерями та мисливцями, який відбувся 22.12.2014 року. З даного приводу він звертався до ОСОБА_12, щоб останній розібрався.

На збори мисливського колективу, на яких розглядався конфлікт між ОСОБА_3 та єгерями, були запрошені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з яких з'явився лише останній. Також був присутній і ОСОБА_12 Обговорювали поведінку єгерів, які безпосередньо підлеглі ОСОБА_12 Щодо погроз ОСОБА_3 зброєю ОСОБА_12 порекомендував звернутися до правоохоронних органів, а щодо дій єгерів то ні в чому не розібрався.

Взагалі єгерська служба на території угідь не працює. До мисливського колективу та особисто ОСОБА_3 претензій не має, вони організовують чергування, випадків браконьєрства поменшало. Вважає, що дійсно ОСОБА_3 та мисливський колектив образили, так як на їх території без їх згоди здійснювали полювання. Конфлікт не вирішений.

В теперішній час ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння він не зустрічав, хоча від односельчан чув, що останній як вип'є спиртні напої, то буває агресивним.

Суд, заслухавши думку всіх учасників справи, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає за слідуючих підстав.

Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями ст.ст.32, 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (1986 р.) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції, зокрема, у рішеннях цього суду у справах " Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року..

Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", - ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін... допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів...

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне.

28 листопада 2014 року відповідачами, які є членами мисливського колективу Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, направили голові Дніпропетровської обласної ради УТМР ОСОБА_11 колективне звернення, в якому прохали обласне керівництво УТМР звернути увагу на порушення правил полювання та браконьєрство зі сторони штатних єгерів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які разом із невстановленими особами без належного дозволу та в невстановлені дні і час знищують на території угідь Михайлівського мисливського колективу косуль, диких кабанів та інших диких тварин, та в той час на вимогу пред'явити необхідні дозвільні документи погрожують фізичною розправою. Крім цього, прохали звільнити з посади штатного єгеря ОСОБА_2 і виключити з членів УТМР, так як останній після вживання спиртних напоїв стає агресивним, непередбачуваним та раніше перебував на обліку в наркологічному кабінеті (а.с.31).

При цьому, слід зазначити, що рішення про направлення колективного звернення до обласного та районного керівництва УТМР було прийняте 28 листопада 2014 року на зборах членів мисливського колективу Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, в яких приймали участь більшість членів мисливського колективу (всього зареєстровано в колективі 32 особи, були присутні 19 осіб), а також були проведені за участю сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_16 та депутата Царичанської районної ради по даному ж округу ОСОБА_15 (а.с.88-90).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та позиції представника позивачів ОСОБА_14 в судовому засіданні, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що викладені в колективній заяві обставини є недостовірними і так як вони стали відомі третім особам, які мають повноваження для розгляду подібних заяв, а саме: ОСОБА_19 голові Царичанської районної організації УТМР та ОСОБА_11 голові Дніпропетровської обласної організації УТМР, таким чином порушено їхні немайнові права, тобто права на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Відповідно до Статуту Українського товариства мисливців і рибалок (далі Статут) для виконання статутних завдань Товариства юридичними особами можуть бути районні, міжрайонні, міські організації, які діють за єдиним Статутом УТМР, реєстрація яких здійснюється на підставі рішення ради Кримської республіканської, обласної, Київської міської та Севастопольської регіональної організації, цього Статуту, у відповідності до чинного законодавства (а.с.128).

Одним із основних завдань Товариства відповідно до Статуту є захист інтересів членів Товариства (а.с.129).

Відповідно до Статуту члени Товариства мають право брати участь з правом вирішального голосу на зборах первинних організацій, вносити до будь-якого органу Товариства пропозиції з питань його роботи та зобов'язані виконувати правила полювання і риболовів, а також дотримуватися встановленого порядку придбання, зберігання, використання, реєстрації (перереєстрації) і продажу вогнепальної зброї та боєприпасів до неї (а.с.130).

Основною ланкою Товариства є первинна організація, яка несе відповідальність за організаційне зміцнення своїх рядів і реалізує свої права відповідно до Статуту. Одним із основних завдань первинної організації є активна участь в охороні мисливсько-рибальських угідь, сприяння боротьбі з браконьєрством та іншими порушеннями правил полювання і рибної ловлі (а.с.131, 132).

Районна рада Товариства створює первинні організації УТМР, керує, перевіряє та надає допомогу в їх діяльності (а.с.133).

Як вбачається зі змісту колективного звернення, викладена в ньому інформація стосується виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх обов'язків як єгерів та членів УТМР, а також тих обставин, що впливають або в подальшому можуть вплинути на належність виконання відповідачами вказаних обов'язків. При цьому, звернення приймалося та розглядалося в межах структури громадської організації УТМР, а тому твердження позивачів про те, що інформація, викладена в колективному зверненні стала відома третім особам, а саме голові Дніпропетровської обласної організації УТМР ОСОБА_11 та голові Царичанської районної організації УТМР ОСОБА_12, є безпідставним.

Крім цього, відповідно до п.10 Посадової інструкції єгеря районної організації УТМР, затвердженої головою Дніпропетровської обласної організації УТМР 26.12.2005 року ОСОБА_11, єгер в якості керівника полювання організовує ліцензійний відстріл мисливських тварин згідно з інструкцією про проведення групових полювань. Спільно з головою первинної організації організовує прийом, розподіл для полювання мисливців, які прибули, в закріплених угіддях.

Отже, хоча відповідно до вказаної Інструкції єгер підлеглий голові та старшому єгерю районної організації УТМР, проте їх діяльність щодо організації полювання на території угідь, закріплених за відповідним мисливським колективом, повинна бути погоджена з головою мисливського колективу, про що відповідачі вказували як в колективному зверненні так і в судовому засіданні.

Відповідно до абзаців 1 і 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку направлення відповідачами, як членами мисливського колективу Михайлівської сільської ради, колективного звернення до голови Дніпропетровської обласної організації УТМР та голови Царичанської районної організації УТМР, які у свою чергу компетентні перевірити інформацію викладену у колективному зверненні відповідачів, є реалізацією ними свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.

При цьому, інформація, викладена в колективному зверненні, що стосується саме позивача ОСОБА_2 і характеризує останнього з негативної сторони, була підтверджена показами, наданими в судовому засіданні сільським головою Михайлівської сільської ради ОСОБА_16 та характеристикою з місця проживання ОСОБА_2 (а.с.83).

Статтею 270 ЦК України визначено, що фізична особа, відповідно до Конституції України має особисті немайнові права, серед яких є право на повагу до гідності та честі. Статтею 273 ч.3 ЦК України встановлено, що діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Згідно вимог ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода може полягати, крім інших випадків, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи.

До відомостей, що принижують честь і гідність особи і можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, належать така інформація або факти, які перед громадськістю чи окремими громадянами принижують честь і гідність особи, з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів людської моралі, за умови, що ці відомості не відповідають дійсності чи неправильно викладені.

Згідно з п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами дійсно протягом тривалого часу склалися неприязні стосунки з питань неузгодженості та непорозуміння в забезпеченні виконання позивачами своїх обов'язків як єгерів та взагалі членів УТМР, з одного боку, та відповідачів як членів Михайлівського мисливського колективу, з іншого боку, що підтверджується поясненнями сторін та свідків. Таким чином, суд вважає, що колективне звернення відповідачів до вищестоящого керівництва з приводу організації належної роботи первинних осередків УТМР на місцях не можна розцінювати як факти приниження честі, гідності та ділової репутації штатних єгерів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивачів в даній справі.

Відповідно до ст.23 ч.1 та ст.1167 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами не надано жодного доказу заподіяння їм та членам їх сімей моральної шкоди з боку відповідачів, а також відсутні інші складові відповідальності за заподіяння моральної шкоди такі, як: противоправна поведінка заподіювача шкоди (порушення суб'єктивного права позивача), наявність причинного зв'язку між противоправною поведінкою правопорушника і її результатом - шкодою, вина заподіювача шкоди.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а отже задоволенню не підлягають.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України, позивачам не підлягають відшкодуванню і понесені ними судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з подачею апеляційної скарги через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 27 листопада 2015 року.

Головуюча: О.М.ГУДИМ