Справа № 581/317/15-ц
Провадження № 2/581/142/15
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сушка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

02 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визначити їй, як спадкоємцю за законом першої черги додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 17 березня 2004 року в с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області.

Мотивує свої вимоги тим, що після смерті матері відкрилася спадщина, спадкоємцями за законом першої черги є вона та її брат ОСОБА_2, який також спадщину не прийняв. Поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначає те, що у звязку з необізнаністю зі змінами у законодавстві не знала, що фактом підтвердження прийняття спадщини є реєстрація в одному помешканні зі спадкодавцем. Вважала, що вона, як спадкоємець за законом, в будь-який момент може звернутись до нотаріуса з питання оформлення спадщини.

Позивач та її представник повідомлені належним чином в судове засідання не зявились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, в поданій заяві позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1, яка народилася 12 жовтня 1957 року в с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області, є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 є рідним братом позивача.

Мати позивача, ОСОБА_3, померла 17 березня 2004 року (а.с. 5).

05 липня 2012 року у с. Вільшана Недригайлівського району Сумської області помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно довідки № 115 від 16 березня 2015 року, виданої Панасівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_3 до дня смерті проживала сама в домоволодінні, яке розташоване за адресою: в с. Столярове по вул. Прогрес, 24 Липоводолинського району Сумської області (а.с.9).

Відповідно до довідки № 323 від 24 березня 2015 року виданої виконкомом Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області ОСОБА_4 до дня смерті проживав разом із сином ОСОБА_2 та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_3 отримала державні акти на право власності на землю площею 2,659 га та 0,394 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та для ведення особистого селянського господарства на території Панасівської сільської ради.

З наданих Липоводолинською райдержнотконторою № 565/01-16 від 22 травня 2015 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені ОСОБА_3, відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався Ковалівською сільською радою Полтавської області 04 вересня 1989 року за реєстром №53.

З копії наданого Ковалівською сільської радою Полтавського району Полтавської області заповіту вбачається, що він не має ніякого відношення до матері позивача, оскільки складений ОСОБА_3 мешканкою села Затурено Ковалівського сільської ради Полтавського району.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як убачається з письмової заяви відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, у звязку з необізнаністю зі змінами у законодавстві не знала, що фактом підтвердження прийняття спадщини є реєстрація в одному помешканні зі спадкодавцем, суд вважає поважною причину пропуску позивачем встановленого законом строку прийняття спадщини і такою, що дає підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Тому, встановивши відсутність можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_1, з огляду на дотримання вимог законності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з визначенням позивачу двомісячного додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Керуючись ст.ст. 10, 174, 212- 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 17 березня 2004 року, тривалістю два місяці, перебіг якого починається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Кузьмінський