Справа № 163/880/15-ц
Провадження № 2/163/145/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

27 травня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Павлюка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4(третя особа - служба у справах дітей Любомльської райдержадміністрації) про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивачка просить надати їй(або уповноваженій нею особі) дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон її малолітніх сина ОСОБА_5 і доньки ОСОБА_6 та дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди відповідача як їх батька до досягнення дітьми повноліття.

Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано судовим рішенням від 04.02.2013 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач у вихованні дітей, догляді за ними, у додаткових витратах на сина і доньку участі не бере, їх розвитком не цікавиться,

Діти обдаровані і здібні, займаються в танцювальному колективі, беруть участь в конкурсах, донька вчиться в музичній школі. Діти мають дипломи і нагороди, колектив бере участь в міжнародних конкурсних програмах. Вони часто хворіють застудними захворюваннями і потребують лікування та профілактики на оздоровчих курортах, що в Україні з огляду на внутрішнє становище країни не завжди безпечне і можливе.

З метою відпочинку, оздоровлення, духовного, культурного та всебічного розвитку дітей хотіла б виїжджати з ними за межі України, проте для оформлення проїзних документів необхідна нотаріально посвідчена згода відповідача. В усній формі зверталась до нього з проханням надати таку згоду, однак він невмотивовано відмовив.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному об'ємі.

Відповідач належним чином був сповіщений про розгляд справи, але в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду не подав. В канцелярію суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких він позов фактично заперечив і вказав, що не може з'явитись в судове засідання через перебування за межами Волинської області. Мотивом своєї позиції вказав те, що виїзди дітей за кордон можуть негативно впливати на їх підготовку до уроків та здоров'я, оскільки в таки поїздках позивачка може використовувати вік дітей для полегшення їй перетину кордону, а виїзди за межі України нерідко нею здійснювались в комерційних цілях.

З огляду на надходження письмових пояснень відповідача та їх зміст суд оцінив таку обставину як його належне повідомлення про час і місце проведення судового засідання і за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому 28.08.2005 року шлюбі, який розірвано рішенням Любомльського районного суду від 04.02.2013 року.

Згідно із свідоцтвами серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки Любомльської міської Ради №707 вбачається, що до складу сім'ї позивачки входять вона та її двоє дітей.

Довідками Любомльської ЗОШ №2 та Любомльського ДНЗ №2 стверджено, що ОСОБА_6 навчається в 3Б класі школи, ОСОБА_7 відвідує дитячий навчальний заклад.

З довідок Любомльського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - районна гімназія» вбачається, що обоє дітей є членами танцювального клубу «Едельвейс», який входить в Молодіжне товариство польської культури імені Огінського міста Любомль, виступає на різноманітних фестивалях, конкурсах, ярмарках в Болгарії, Чехії, Польщі. Обоє дітей мають сольні номери в програмах виступів, що стверджено і дипломами учасників відповідних заходів.

Сама позивачка є членом дорослого Товариства польської культури імені Міхала Огінського з 2009 року, вчителем польської мови, ведучою Днів Європи та літературних конкурсів, що доведено листом директора товариства, копіями дипломів позвиачки.

З листа директорів Гмінного осередку спорту і відпочинку та об'єднання шкіл міста Воля Угрузька Республіки Польща вбачається, що членів Товариства польської культури імені Огінського запрошено до участі в 13 заходах, що відбуватимуться в травні 2015 - травні 2016 роках.

Свідок ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судовому засіданні показали, що донька і син сторін є здібними дітьми, які приймають активну участь в художній самодіяльності. Позивачку охарактеризували як маму, яка надає дітям багатостороннє виховання і опікується їх інтересами. Відповідач такої участі у вихованні дітей з часу розлучення сторін зовсім не приймає, не з'являється на батьківські збори, виступи дітей, не цікавиться їх успіхами в телефонному режимі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що її син(відповідач по справі) раніше надавав позивачці нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд доньки. В сім'ї свідка обговорювалось питання щодо такого дозволу, однак мова йшла лише про ОСОБА_6. Син в принципі не заперечує проти її поїздок за кордон, однак лише в цілях участі в конкурсах. Він має підозри, що позивачка братиме дітей, щоб уникнути черг на кордоні в своїх комерційних поїздках, тому відмовив в оформленні нового дозволу. Свідок стверджує, що позивачка відповідально ставиться до виховання своїх обдарованих дітей, однак таке ж ставлення було і в сина до розлучення, а в даний час він при можливості спілкується з ними по телефону і через Інтернет-мережу.

Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Частинами 1, 2 ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір з огляду на встановлені фактичні обставини і положення чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку.

Метою отримання дозволу для оформлення проїзних документів дітям і їх виїзду за кордон позивачка вказала потребу в розширенні їх світогляду, духовному та моральному розвитку, яких планує досягти шляхом забезпечення участі дітей в культурно-мистецьких заходах.

На думку суду, наявність такої мети у позивачки доведена дослідженими доказами. По справі встановлено, що діти сторін є активними учасниками творчого колективу, який часто їздить за кордон, а позивачка сприяє дітям в цьому і сама бере активну участь в таких заходах. Сторони близько двох років проживають роздільно, відповідач знаходиться за межами області, діти проживають з позивачкою і перебувають на її вихованні. Надання відповідачем певних коштів на утримання дітей не звільняє його від обов'язку займатись їх вихованням, однак досліджені докази свідчать, що основний тягар такого виховання несе саме позивачка. При цьому твердження відповідача про інші цілі поїздок за кордон позивачки, ніж вказані нею в позовній заяві, нічим об'єктивно не підтверджені і докази з цього приводу відповідачем суду не надані.

З наведених міркувань суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги по їх суті обґрунтовані, відповідають положенням ст.ст.141, 150 СК України, доведені і підлягають задоволенню.

При встановленні строку дозволу на виїзд за кордон суд враховує положення п.п.3, 4, 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57, за якими певні обмеження щодо виїзду за кордон встановлено щодо громадян, які не досягли 16-річного віку. Тому позов підлягає частковому задоволенню відповідно до цих положень.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 чи уповноваженій нею у встановленому порядку особі дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України її доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дітей ОСОБА_4.

Надати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на виїзд за межі України в супроводі їх матері ОСОБА_1 чи уповноваженої нею у встановленому порядку особи без згоди та супроводу батька дітей ОСОБА_4 на строк до досягнення дітьми 16-річного віку.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 243(двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуючий : суддя С.С.Чишій