Справа № 159/5060/14-ц
Провадження № 2/159/746/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 27 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді: Лесика В.О.

при секретарі: Жукової Ю.В.

за участю позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки: ОСОБА_2

представника співвідповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради, ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ковельської міської ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що вона та її чоловік, ОСОБА_5, являються співвласниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. 27.06.2013 року її чоловік помер. Оскільки заповіт спадкодавцем не складався, то вона являється спадкоємцем першої черги за законом. Другим спадкоємцем може являтися третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (Ганна) Федорівна матір спадкодавця.

07.08.2013 року державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 заведено спадкову справу, відповідно до якої, до складу спадщини входить частка спадкодавця у спільній сумісній власності з нею на спірну квартиру.

У свідоцтві про право власності на квартиру немає чітко визначених часток у кожного із співвласників. Підставою для набуття права власності на квартиру є договір від 20.01.1995 року обміну квартир, за яким вона та спадкодавець обміняли свої однокімнатні квартири на вищезгадану трикімнатну і в результаті цього стали її співвласниками.

Як вбачається з договору обміну, однокімнатні квартири, які обмінювались на трикімнатну, були нерівноцінними. Вартість її квартири становила на момент обміну 626500 карбованців, а спадкодавця 568750 карбованців.

Отже, вона вклала в дану трикімнатну квартиру при її придбанні 626500 карбованців у грошовому еквіваленті, а спадкодавець 568750 карбованців у грошовому еквіваленті. Таким чином, частки у праві спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру із спадкодавцем є різними, а саме, її частка становить:

626500 : (626500 + 568750) = 626500 : 1195250 = 0,524, або 524/1000.

Частка спадкодавця становить:

568750 : (626500 + 568750) = 568750 : 1195250 = 0,476, або 476/1000.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки, а тому, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування.

15.05.2015 року залучено для участі в справі в якості співвідповідача третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги викладені у позові підтримали повністю, просять позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Додатково позивачка пояснила, що обмін квартир проводився без будь-яких доплат та ствердила, що ніяких перепланувань, добудов і таке інше після вселенення в квартиру вони не проводили.

Представник співвідповідача ОСОБА_3 підстав позову не визнав та в його задоволенні просив відмовити за обставин невизначеності на час звернення до суду з позовом дійсної вартості обєктів, які були предметом договору обміну. Поряд з цим вважає, що частки позивачки та спадкодавця у спільному майні є рівними, просить врахувати, що зі слів відповідачки йому відомо про те, що сімя спадкодавця витратила на ремонт придбаної квартири більше 200 000 карбованців, проте надати будь-яких доказів він не може у звязку з їх відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, а також представника співвідповідачки, дослідивши письмові докази приходить до висновку про часткове задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЕГ № 255700 від 25.09.1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали шлюб, який зареєстрований відділом актів громадського стану м. Ковель, про що в книзі реєстрації актів громадського стану 25.09.1994 року зроблено актовий запис за № 390. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові Сокол, дружині Сокол.

Згідно договору обміну квартири від 20.01.1995 року ОСОБА_7, якій належала квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Фондом комунального майна Ковельської міської Ради від 02.12.1994 року і зареєстрованого у Волинському БТІ № 9190 та ОСОБА_5, якому належала квартира по вул. Вінниченка, 1 в м. Ковелі на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Ковельською пересувною механізованою колоною № 62 від 02.12.1994 року і зареєстрованого у Волинському БТІ № 9161 провели обмін своїх квартир на квартиру № 76, яка складається з трьох кімнат загальною площею 63,6 кв.м., що знаходиться в м. Ковелі по вул. Володимирській, 93.

Згідно реєстраційного посвідчення Волинського БТІ від 30.01.1995 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі договору обміну квартир, посвідченого Ковельською держнотконторою 30.01.1995 року № 3 - 102 та внесено в реєстрову книгу за реєстром № 532.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно - правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Таким чином, до правовідносин, які виникли на момент набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_7 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, ЦК України (1963 року), ЗУ Про власність від 07.02.1991 року.

За змістом ст. 16 ЗУ Про власність та ч. 1 ст. 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно нажите подружжям на час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна яка є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Поряд з цим суд вважає, що слід враховувати, що у разі спору частка у майні подружжя повинна визначатися залежно від участі кожного з них у його набутті.

В п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України який втратив чинність 21.12.2007 року розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажиті ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути обєктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання).

За змістом п. 23 ППВСУ Про практику застосування судами законодавсва при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встанолювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що майно відносно якого позивачка просить визначити її частку у спільній сумісній власності було придбано подружжям на підставі договору обміну квартир в період шлюбу 20.01.1995 року. В цьому ж договорі зазначено, що інвентеризаційна оцінка квартири, що належала ОСОБА_7, тобто позивачці по справі становила 626500 карбованців, а ОСОБА_5, тобто другому із подружжя належала квартира вартістю 568750 карбованців. Зазначені квартири, які їм належали на праві особистої приватної власнсоті були обмінені на спірну трьохкімнатну квартиру без будь-яких доплат, тобто на час придбання цієї квартири подружжя використало власні кошти, які були нажиті ними до укладення шлюбу.

Дана обставина, встановлена судом узгоджується із Висновком ВСУ у справах про право власності та інші речові права відповідно до якого підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в законодавстві, яке було чинним на момент такого набуття. За змістом цих норм майно набуте подружжя за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначені вище норми права та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повине установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивачки про те, що оскільки на час укладення договору обміну квартир інвентаризаційна вартість її квартири була більшою ніж інвентаризаційна вартість квартири чоловіка, то частки у праві спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру у неї із спадкодавцем є різними, і суд вважає їх правомірними оскільки вони грунтуються на вимогах вищенаведеного законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності підлягає до задоволення.

Покликання представника відповідачки про витрачення особистих коштів спадкодавця та його батьків на ремонт придбаної квартири, тобто на істотне збільшення вартості майна не заслоговують на увагу, оскільки вони не підтверджені будь-якими іншими доказами, та не відповідають п. 1 ст. 60 ЦПК Укораїни, оскільки кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог як заперечень.

Поряд з цим суд вважає, що сам по собі факт здійснення поточного чи навіть капітального ремонту квартири, не світчить про істотне збільшення вартості майна, так як власники, тобто члени сімї, зобовязані піклуватись про підтримання житла в якому вони проживають у належному стані.

Заявлені позовні вимоги в частині визнання за померлим ОСОБА_5 частки у спільеній суміснй власності, тобто квартири АДРЕСА_1 в розмірі 476/1000 задоволенню не підлягають оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України правоздатність померлого припиняється з моменту смерті, тобто з 27.06.2013 року, а спадкоємці у встановленому законом порядку такої вимоги не ставили.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209-215 ЦПК України, ст. 25 ЦК України, ст.ст. 22, 25, 27-1, 28 КпШС України, ст. 16 ЗУ Про власність суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_4, до відкриття спадщини, в розмірі 524/1000 (пятсот двадцять чотири тисячних) частин.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошені - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:ОСОБА_8