Справа № 339/54/14-ц
Провадження № 22-ц/779/204/2015
Головуючий у 1 інстанції Головенко О.С.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - нотаріус Долинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Болехівського міського суду від 09 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 третя особа - нотаріус Долинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він успадкував будинковолодіння по АДРЕСА_1, в якому проживав разом дружиною та сином.

21.03.2006 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 194, ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, під час досудового слідства змінено кваліфікацію його дій на ч. 2 ст. 378 ст. 15 ч. 2 ст. 378 КК України та обвинувачено в тому, що 01.10.2005 року він незаконно проник до житла та іншого володіння фермера ОСОБА_6, а 06.11.2005 року з метою помсти голові Болехівського міського суду ОСОБА_7 умисно вчинив підпал будівлі.

Постановою Рожнятівського районного суду від 20.09.2006 року, на підставі висновку судово-психіатричної експертизи, до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру та госпіталізовано до психіатричного закладу з посиленим наглядом, а з 2008 року перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній психіатричній лікарні №2.

За час перебування його на лікуванні, дружина розірвала з ним шлюб, проживає в його будинку з іншим чоловіком, внаслідок чого він змушений проживати у свої родичів.

В грудні 2013 року йому стало відомо, що 02.09.2005 року нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 посвідчено договір дарування, згідно якого він подарував, а відповідачка прийняла в дар будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що на час посвідчення даного договору він страждав психічним захворюванням, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і про вчинення такого правочину не пам'ятає, просив позов задовольнити.

Рішенням Болехівського міського суду від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 02.09.2005 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №744. Стягнуто з ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є родичами позивача, проте, жодного разу не відвідали ОСОБА_2, навіть, коли він отримав вогнепальне поранення ніг у 2005 році.

Стверджує, що позивач систематично вживав алкоголь і у стані сп'яніння поводився неадекватно, однак, коли був тверезим, вів себе як нормальна людина, добрий сім'янин і батько дитини. ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а тому боявся, що в нього можуть забрати будинок внаслідок подальшої протиправної поведінки. Коли вона запропонувала подарувати будинок синові, він заперечив, пояснивши, що син ще на будинок не заробив, а вона заробила.

Не взяв суд до уваги і пояснення нотаріуса ОСОБА_4, яка підтвердила, що, відвідуючи нотаріальну контору, ОСОБА_2 був тверезий, адекватний, все розумів і 02.09.2005 року уклав договір дарування свідомо.

Покладений в основу рішення суду висновок комісійної судово-психіатричної експертизи є однобічним, тенденційним на направленим виключно на те, щоб визнати позивача таким, що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент укладення договору дарування.

Твердження експертів про вивчення медичних документів не відповідає дійсності. Експерти не взяли до уваги, що ОСОБА_2 став інвалідом II групи по психзахворюванню лише в 2012 році та невірно визначили, що адміністративні правопорушення, вчинені позивачем у 2005 році в стані алкогольного сп'яніння, коли у нього були психічні розлади.

Враховуючи, що пояснення їхнього сина ОСОБА_10 були записані неякісно, вона заявляла клопотання щодо повторного його допиту, яке суд відхилив. Крім того, суд безпідставно відмовив у проведенні повторної комісійної судово-психіатричної експертизи.

Просила скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 22 січня 2015 року, ОСОБА_5 та її представник не з'явилися, апелянт направила суду заяву, у якій просила відкласти розгляд справи по причині її хвороби.

В судовому засіданні 5 лютого 2015 року, ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_11 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

Після надання сторонами по справі пояснень, представник ОСОБА_11 заявив клопотання про те, що він з матеріалами справи не ознайомлений, у зв'язку з чим просив надати час для ознайомлення з матеріалами справи.

По клопотанню представника апелянта судом була оголошена перерва до 13 год. 30 хв. та надано час на ознайомлення з матеріалами справи.

Після перерви представник апелянта в судове засідання не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи по причині зайнятості в розгляді іншої справи.

Оскільки представником не наведено причин неявки в судове засідання, які б можна було б визнати поважними, колегія суддів дійшла висновку про подальший розгляд справи у відсутності представника апелянта.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_13 проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 липня 2005 року, позивач був власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що 02.09.2005 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір дарування, відповідно до умов якого відчужив їй будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що на час посвідчення даного договору він страждав психічним захворюванням, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і про вчинення такого правочину не пам'ятає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно акту судово-психіатричного експерта №472 від 02.07.2014 року вбачається, що на час укладання договору дарування житлового будинку 02.09.2005 року ОСОБА_2 страждав тяжким психічним розладом у вигляді простої шизофренії психопатоподібний варіант та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому експерти виходили з того, що психічні розлади у вигляді неадекватної поведінки з'явилися у нього на початку 2005 року. Дані розлади досягали психотичного рівня, тому в результаті проведеної стаціонарної судово-психіатричної експертизи 26.07.2006 року у ОСОБА_2 було діагностовано шизофренію простої форми, психопатоподібний варіант.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2005 року позивач незаконно проник до житла та іншого володіння фермера ОСОБА_6 у АДРЕСА_2, а також вчинив інші дії, що порушують недоторканість житла громадян, пошкодивши вікна та двері, чим спричинив потерпілим матеріальну шкоду.

06 листопада 2005 року позивач з метою помсти голові Болехівського міського суду ОСОБА_7, із застосуванням паливно-мастильних матеріалів, умисно вчинив підпал будівлі стайні фермерського господарства «Мрія», належного чоловікові ОСОБА_7 - ОСОБА_6, знищивши та пошкодивши будівлю та майно на загальну суму 98701 грн.

09 листопада 2005 року ОСОБА_2 намагався вчинити підпал житлового будинку, у якому проживає сім'я ОСОБА_7, проте, свій злочинний намір не довів до кінця, оскільки був виявлений господарем ОСОБА_14 і втік з місця події.

В ході розгляду кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_2, була призначена судово-психіатрична експертиза, згідно висновків якої від 26 липня 2006 року комісія встановила, що ОСОБА_2 страждає хронічним психічним захворюванням шизофренією, проста форма, психопатоподібний варіант. За своїм психічним станом в даний час він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Постановою Рожнятівського районного суду від 20 вересня 2006 року кримінальні справи, порушені проти нього, було закрито та застосовано до нього примусові заходи медичного характеру - госпіталізовано до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

У 2008 році ОСОБА_2 змінено примусові заходи медичного характеру з посиленого нагляду на примусове лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом.

З 26.02.2008 року по 23.12.2010 року, з 27.12.2010 року по 04.05.2011 року, з 11.05.2011 року по 01.11.2012 року, з 06.11.2013 року по 28.11.2013 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Облпсихлікарні №2, що підтверджується довідкою №21-7 від 13.12.2013 року.

У травні 2011 року позивача визнано інвалідом другої групи.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_2 за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому обґрунтовано визнав укладений договір дарування будинку недійсним.

Посилання апелянта на відсутність доказів розладу психіки позивача в 2005 році спростовуються показами свідків, які підтвердили, що після смерті батька позивача в грудні 2004 року, його поведінка змінилася через вживання алкоголю та він став поводитися неадекватно.

Крім того, в ході розгляду кримінальної справи відповідачка, як законний представник підсудного, погоджувалася з висновком судово-психіатричної експертизи і зазначала, що у її чоловіка (позивача по справі) поведінка дійсно була неадекватною.

А тому не заслуговують на увагу доводи апелянта з цього приводу.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 09 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський