Справа № 159/4883/14-ц Провадження № 22-ц/773/893/15 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Категорія: 2 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М. ,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Ковельської міської ради, ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на допоміжне приміщення,

за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись в суд з даним позовом до Ковельської міської ради, ОСОБА_6, який обґрунтований тим, що за розпорядженням органу приватизації від 31.10.2003 року № 6213, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", вони отримали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1. Тоді ж їм було видано свідоцтво про право власності на житло. Право власності було зареєстроване у ВОБТІ 18.12.2003 року. за НОМЕР_1. Згадана квартира загальною площею 57,1 кв. м., розташована на І - ІІ поверхах двохповерхового будинку, складається з 3 - х кімнат житловою площею 42,0 кв. м., нежитлових приміщень. Проживаючи у згаданій квартирі, вони постійно, з 1994 року, за погодженням з власником квартири № 2 - третьою особою у справі ОСОБА_7, користуються допоміжним приміщенням, розташованим під належною їм квартирою - підвальним приміщенням з цокольним фундаментом загальною площею 12,3 кв. м.. Вказане допоміжне приміщення внесено у техпаспорт на квартиру, що є складовою частиною правовстановлюючого документа. У підвальному приміщенні немає будь - яких комунікацій, що забезпечували б функціонування житлового будинку вцілому. Вони за власні кошти відремонтували вищевказане допоміжне приміщення, покращивши його техстан, використовують його для своїх потреб.

Просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на допоміжне приміщення, а саме: допоміжне нежиле приміщення підвалу з цокольним фундаментом, що позначене у техплані "6" "7", загальною площею 12,3 кв. м., з влаштованим фасадним входом, що розташоване у будинку АДРЕСА_1 у м. Ковелі Волинської області під квартирою № 1 цього ж житлового будинку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачі неодноразово змінювали розмір позовних вимог та підставу позову.

В остаточному варіанті відповідно до заяви про зміну підстав позову (а.с.219-221) позивачі просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на частину підвального приміщення загальною площею 24,1 кв. м., розташовану під приміщенням їх квартири у вказаному вище будинку, що позначено у техплані на квартиру як приміщення "5 та "4", а в техплані підвалу будинку - позначками "1 - 8", "1 - 9", "1 - 10". Дана заява обґрунтована тим, що спірне нерухоме майно відсутнє у техдокументації відповідача - юридичної особи. Виконкомом, як органом приватизації, здійснено приватизацію квартири позивачів згідно з наданими документами, у яких були відсутні відомості про спірне приміщення. Зазначено, що обґрунтування позовних вимог було викладено в заявах про зміни позовних вимог. Спірне нерухоме майно знаходиться під належною їм квартирою і відокремлене від інших підвальних приміщень. Вхід у нього можливий лише через належне їм приміщення, що позначене у техплані позначкою "7". Спірна частина приміщень збереглась з часу побудови будинку і не є самочинним будівництвом, що слідує з висновку експертизи. Є всі необхідні умови для визнання за ними права власності на спірне приміщення за набувальною давністю.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24.04.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що позивачі будучи спочатку наймачами квартири АДРЕСА_1, а згодом - і власниками квартири, достеменно знали, що будь - якого документального підтвердження правомірності використання, володіння та розпорядження спірним нерухомим майном вони не мали, а тому прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі по справі з жовтня 2003 року є співвласниками квартири АДРЕСА_1 відповідно до положень ст. ст. 41, 112 ЦК України в ред. 1963 року, що діяв на час приватизації квартири позивачами. Дана обставина стверджується копіями: свідоцтва про право власності на житло від 31.10.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2341551 від 18.12.2003 року, виданого КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" (а.с.6-7).

Як вбачається із копії будинкової книги серії НОМЕР_2 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 у м. Ковелі Волинської області, у квартирі позивачів кожен з них проживає з 2003 року по даний час (а.с.10-16) та, відповідно, користується вищезазначеною квартирою.

Позивачі з часу заселення у вищевказану квартиру, як її мешканці, маючи вихід у житлове приміщення - 7 - із своєї квартири, використовують спірне нерухоме майно як допоміжне приміщення, що ствердили в суді свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Свідченнями свідків стверджено і ту обставину, що як до часу заселення позивачами квартири № 1, так і до цього, квартира № 1 використовувалась за призначенням - як жиле приміщення, з використанням саме її мешканцями наявного під нею підвального приміщення.

Відповідно до копії техпаспорта на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_5, що виготовлений у 2003 році ВОБТІ (а.с.8-9), і надана суду позивачами, квартира позивачів приватизована останніми у спільну сумісну власність згідно з розпорядженням № 14238 від 18.12.2003 року. Квартира позивачів розташована на I - II поверхах двохповерхового будинку, складається з 3 - х кімнат житловою площею 42,0 кв. м., у т. ч.: кімната перша - 14,1 кв. м., кімната друга - 15,6 кв. м., кімната третя - 12,3 кв. м.; кухні площею 9,0 кв. м., вбиральні (поєднаної) площею 3,1 кв. м., коридору площею 1,5 кв. м. Квартира має загальну площу 57,1 кв. м., обладнана балконом (терасою) площею 1,5 кв. м., топочною - 7 - площею 12,3 кв. м. У плані першого поверху квартири зазначено приміщення кімнати другої - 5 - площею 15,6 кв. м., кімнати першої - 4 - площею 14,1 кв. м., кухні - 2 - площею 9,0 кв. м., вбиральні (поєднаної) - 3 - площею 1,5 кв. м., коридору - 1 - площею 1,5 кв. м. У плані другого поверху квартири зазначено приміщення кімнати третьої - 6 - площею 12,3 кв. м. Також зазначено план підвального приміщення з цокольним фундаментом - 7 - площею 12,3 кв. м., з протяжністю стін: 2, 87 та 4,30, площа якого, відповідно до вимог чинного законодавства, не включена до загальної площі квартири.

Зазначена частина підвального приміщення знаходиться, як зазначалося під належною позивачам квартирою, є ізольованою та відокремленою від інших підвальних приміщень, вхід можливий лише через належне позивачам приміщення, позначене на технічному плані позначкою «7». Спірна частина приміщень, у відповідності до висновку експерта № 0-163 від 05.01.2015 року збереглася з моменту побудови будинку і не є самочинною (а.с.143-149).

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № О - 63 від 05.01.15 року (а.с.143-150), під квартирою позивачів фактично є підвальні приміщення (у кількості - 4), конфігурація та межі яких, в цілому, співпадають з конфігурацією та межами приміщень квартири позивачів. Загальна площа тієї частини підвального приміщення, що розташована фактично під квартирою позивачів і складається з трьох відділених перегородками приміщень, без врахування площі того підвального приміщення, що розташоване також під квартирою позивачів, однак, фігурує у техпаспорті, копія якого надана суду позивачами, під позначкою "7", і не є спірним, дійсно, складає 24,1 кв. м. (1 - 10 площею 11,9 кв. м., 1 - 8 площею 6, 9 кв. м., 1 - 9 площею 5,9 кв. м.). Маються проходи (сполучення) між всіма чотирма вищезазначеними підвальними приміщеннями, розташованими фактично під квартирою позивачів.

З висновку експертизи достовірно вбачається, і це відповідачами не оспорюється, що лише у спірних підвальних приміщеннях 1 - 8, 1 - 9, 1 - 10, що розташовані фактично під житловими кімнатами першого поверху квартири позивачів, знаходяться діючі мережі комунікацій, частково - спільні (водопостачання) і для квартири № 2 будинку, а також - для нежитлового приміщення будинку - магазину (а. с. 149).

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки позивачі протягом вказаного періоду - 10 років, добросовісно, безперервно володіли вказаним нерухомим майном, покращили за власний рахунок його стан і за їх рахунок фактично збільшилась вартість цього нерухомого майна, з врахуванням того, що спірне приміщення є ізольованим та відокремленим від інших підвальних приміщень, вхід можливий лише через належне позивачам приміщення, у відповідності до положень вказаної правової норми вони, як співвласники квартири, правомірно набули право спільної сумісної власності на нього.

Наявність в частині спірних приміщень водопроводу, що веде до квартири ОСОБА_6, не може бути перешкодою для визнання за позивачами права на спірне нерухоме майно, оскільки визнання за позивачами цього права, не позбавляє названої особи і не припиняє права користування водопроводом.

Крім того, ОСОБА_11, який заперечує проти визнання за позивачами права власності на підвальні приміщення, розташовані під їхньою власною квартирою, сам в такий же спосіб, тобто в судовому порядку, набув права власності на підвальні приміщення, розташовані під його квартирою (аркуш 23 інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_3). Рішення про відмову позивачам у визнанні за ними права власності на підвальні приміщення за таких же обставин, що і в ситуації з ОСОБА_6, коли за ним таке право визнали, було б несправедливим.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачі не набули за набувальною давністю у спільну сумісну власність частину підвального приміщення загальною площею 24,1 кв. м., яка розташована під приміщенням квартири АДРЕСА_4, позначена в технічному плані на квартиру, як приміщення «5» та «4», а в технічному плані підвалу житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Ковелі - позначками «1-8», «1-9», «1-10», оскільки наведеними вище обставинами, підтверджених відповідними доказами, стверджується факт добросовісного, безперервного володіння ними протягом більше десяти років вказаним нерухомим майном.

За таких обставин відмова місцевого суду в задоволенні позову позивачів не відповідає встановленим у справі обставинам та не ґрунтується на нормах матеріального права, що є наслідком скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового рішення в даній справі про задоволення позову.

За позивачами із врахуванням зміни підстави позову, слід визнати право спільної сумісної власності на частину підвального приміщення загальною площею 24,1 кв. м., розташованого під приміщенням квартири АДРЕСА_4, позначеними в технічному плані на квартиру, як приміщення «5» та «4», а в технічному плані підвалу житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Ковелі - позначками «1-8», «1-9», «1-10».

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на частину підвального приміщення загальною площею 24,1 кв. м., розташованого під приміщеннями квартири АДРЕСА_4, позначеними в технічному плані на квартиру, як приміщення «5» та «4», а в технічному плані підвалу житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Ковелі - позначками «1-8», «1-9», «1-10».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: