ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1325/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"11" лютого 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

відповідач не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що на прохання ОСОБА_3, який є її знайомим, позивачем було здійснено реєстрацію відповідача у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_3 ніколи не проживав в даній квартирі та сплату за комунальні послуги не здійснював. В своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати ОСОБА_3, зареєстрованого за вказаною вище адресою, таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Ухвалою суду від 03 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено до судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169, стст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.05.2012 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що у спірній квартирі разом з позивачем, як власником житла, зареєстрований також ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ТОВ "Адоніс-Сервіс" за формою № 3 від 05 лютого 2015 року.

З наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача вбачається, що відповідача було зареєстровано у цій квартирі 20.11.2012 року за його проханням та з моменту реєстрації відповідач у ній не проживає, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснює. Вказане підтверджується також актом ТОВ "Адоніс-Сервіс" від 25.11.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, в судовому засіданні факт не проживання відповідача в вищезазначеній квартирі підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у своїх показах зазначили, що ОСОБА_3 ніколи не проживав в квартирі позивача.

Частиною першою ст. 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо права користування чужим майном (сервітут), в яких позивач є власником майна, а відповідач особою, яка користується сервітутом.

Водночас, відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК України особа, що користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Проте як, за змістом ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки відповідач з моменту реєстрації, у спірній квартирі не проживає, сплату за утримання будинку та комунальні послуги будучі зареєстрованим у цій квартирі не здійснює, що також порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про наявність обставин для припинення сервітуту відповідача.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд задовольняє позовні вимоги та визнає відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись стст. 316, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, стст. 88, 208-210, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.