РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/16228/14-ц

Провадження № 2/643/564/15

29.01.2015 р. Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судових засідань - Бахметьєвої Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та визнання права спільної сумісної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вище вказаним позовом до ОСОБА_4 у якому просять визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 26 вересня 2014року між ними та відповідачем недійсним. Визнати за ними право спільної сумісної власності на вказану квартиру. Стягнути з відповідача на їх користь судові витрати.

В обґрунтування позову позивачі зазначали, що 26 вересня 2014 року між ними ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2.

Проте вказаний правочин має бути визнано судом недійсним як такий, що вчинено під впливом насильства на підставі ст. 231 ЦК України з наступних підстав. Так в червні 2014 року до квартири за адресою: АДРЕСА_2, прийшла невідома їм раніше особа та назвалася ОСОБА_6, представником соціальної служби. Прізвище її невідоме. Протягом тривалого періоду, один раз на тиждень вона навідувалась за цією адресою, де вони проживають, надаючи різного роду допомогу, таку як, наприклад, їжа. Надалі допомогу разом з нею надавав ОСОБА_4 На той час вони не мали паспорта громадянина України та ОСОБА_6 і ОСОБА_4 надали допомогу в оформлені паспортів громадянина України, були посередниками. Однак паспорти вони отримали на руки лише в органах Державної міграційної служби України, їх одразу забрали, здійснюючи психологічний тиск. У вересні 2014 року вказані особи направили їх за адресою: м. Харків, АДРЕСА_4, де виявилася контора приватного нотаріуса ОСОБА_5 де було посвідчено договір купівлі-продажу їх квартири за адресою: АДРЕСА_2. Проте підписи на цьому договорі вони проставили під психологічним

натиском другої сторони, яка вказувала на наявність великого боргу за комунальні послуги та необхідністю продажу квартири. Покупцем за договором був ОСОБА_4 Нотаріусом особи їх не перевірялись, оскільки паспортів вони не мали та не пред'являли, більше того, правовстановлюючі документи попередньо зникли з вказаної квартири та виявились у нотаріуса в момент укладення договору купівлі-продажу. Під час посвідчення договору в нотаріальній конторі була також присутня невідома їм раніше особа чоловічої статі - ОСОБА_10. Договір посвідчувався за згодою дружини покупця - ОСОБА_7, заява якої була також посвідчена нотаріусом ОСОБА_5 Договором передбачена вартість квартири - 439815,53 грн. Однак, договором встановлено, що гроші продавці одержали від покупця повністю до моменту підписання цього договору в рівних частках кожний, але гроші вони не отримували. Договір був

підписаний ними не читаючи, під психологічним тиском. Неотримання ними коштів підтверджується заявою ОСОБА_4 про те, що кошти за договором купівлі-продажу залишаються в нього, та він зобов'язується до першого листопада 2014 року купити на їх ім'я житловий будинок або частину житлового будинку не менше 40,0 кв.м. загальною площею в м. Харкові у житловому стані.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 позов підтримали повністю і просили його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказував на те, що позивачами не надано жодного належного і допустимого доказу того, щодо застосування з боку відповідача чи іншої особи тиску на позивачів, з метою укладення договору купівлі-продажу квартири, тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Третя особа : Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2014року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №359, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали у власність відповідачу ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві сумісної приватної власності. Продаж за домовленістю сторін квартири вчинено за суму - 439815,53грн., які продавці одержали від покупця повністю до підписання цього договору в рівних частинах кожний /а.с.5-6/.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 26.09.2014року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за №360, ОСОБА_4 після укладення та підписання договору купівлі-продажу квартири №57, що розташована за адресою: м.Харків, АДРЕСА_1 зобов'язався за кошти за цим договором, які остаються у нього, в строк до 01.11.2014року купити на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок або частину житлового будинку не менше 40,0кв.м загальною площею в м.Харкові у житловому стані /а.с.7/.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі зверталися до ГУМВС України в Харківській області та до прокурора Харківської області з заявами про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України /а.с.9,10/.

Згідно п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства України від 03.03.2004 року № 20/5 нотаріуси зобов'язані встановити дійсні наміри кожної сторони до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Встановлення дійсних намірів однієї з сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судомі недійсним, (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Суд вважає не доведеними ствердження позивачів, що договір купівлі-продажу квартири від 26.09.2014року укладено під тиском, оскільки відсутні будь - які докази, що підтверджували наявність тиску на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент укладення договору.

А тому твердження позивачів про те, що договір купівлі-продажу квартири був ними укладений під тиском не відповідає обставинам справи. Також не знайшло свого підтвердження посилання позивачів на те, що їх волевиявлення не було вільним і не відповідало їх волі.

Крім того, посилання позивачів на заяву ОСОБА_4 від 26.09.2014року, як на доказ того, що гроші не були їм передані покупцем, суд не бере до уваги, оскільки дана заява не є належним доказом даного факту, а також не є підставою для визнання договору недійсним у відповідності до вимог ст. 231 ЦК України.

Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2014року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час укладання цього договору, діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій. Сторони договору підтвердили, що вони мають цивільну дієздатність, їх волевиявлення вільне і відповідає їх внутрішній волі, що цей договір не є фіктивним чи удаваним, що він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що в момент укладення цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними. На час підписання договору, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено нотаріусом.

Згідно ст. 204 ЦК країни правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

У відповідності до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Ч.4 ст.59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що договір купівлі-продажу квартири позивачами був укладений під впливом насильства на них з боку відповідача або з боку іншої особи.

Положеннями статті 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то не підлягають до стягнення на користь позивачів і судові витрати.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та визнання права спільної сумісної власності на квартиру - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.10.2014року, у вигляді заборони відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2014року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Т.М.Довготько