АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/708/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 640/5236/14-ц Попрас В.О.
Категорія: договірні Доповідач - Міненкова Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Міненкової Н.О.

судді - Кругова С.С., Зазулинська Т.П.

за участю секретарів - Галушко Т.С., Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи Державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року до суду з вернулась позивачка просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_4, посвідчений 06.06.12 Шостою ХДНК за реєстровим номером 1-791 та договір про зміну набувача, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений 12.06.12 Шостою ХДНК за реєстровим номером 1-842. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 06.06.2012 року вона уклала договір довічного утримання з ОСОБА_4, згідно з яким остання набула право власності на її квартиру АДРЕСА_1, в свою чергу ОСОБА_4 зобов'язалася утримувати ОСОБА_3 на умовах, визначених договором. Пізніше між сторонами договору довічного утримання та ОСОБА_2 був укладений договір про заміну набувача в договорі довічного утримання на ОСОБА_2, який і є власником квартири і повинен виконувати договір.

Вважає, що договір було укладено в період коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, так як в 2008 році помер її чоловік і вона залишилась одна. У зв'язку з захворюванням вона є інвалідом 2 групи. Просила застосувати наслідки недійсного правочину.

В жовтні 2014 року позивачка подала заяву про зміну підстави позову та просила визнати недійсним договір довічного утримання, як такий, що був укладений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Посилалась на те, що до тяжких обставин, які спонукали її укласти договір довічного утримання відносилося те, що в 2008 році помер її чоловік і вона залишилася дуже самотньою. Матеріальне становище її було незадовільним, так як працюючи в ботанічному саду Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна вона отримувала мінімальну заробітну плату та мінімальну пенсію, у зв'язку з чим була позбавлена можливості придбавати собі ліки та сплачувати комунальні послуги.

Позивачка вказувала, що вона не уклала б договір, якби мала матеріальну можливість утримувати себе, квартиру та оплачувати ліки, які за станом здоров'я були їй необхідними.

Невигідність умов договору полягає у тому, що квартира що перейшла у власність набувача за договором має значну вартість( 547550) грн., а грошове утримання, яке щомісячно надавалось їй відповідачем було невелике, враховуючу одноразово сплачену суму. Крім того, п. 7 договору було передбачено передачу коштів шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Відповідач її не навідував і вона позбавлена була спілкування.

Справа була розглянута за відсутності відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року позовні вимоги були задоволенні. Визнаний недійсним договір довічного утримання, договір про заміну набувача в договорі, застосована реституція та стягнуто на користь ОСОБА_6 52500 грн., сплачених за договором одноразово. Судові витрати стягнуті з відповідачів з кожного у частці.

Не погодився з рішенням ОСОБА_2 й у апеляційній скарзі просить його скасувати. Вважає, що висновок суду про укладення договору на вкрай невигідних умовах для позивачки є необґрунтованим так як остання не надала докази на підтвердження свого тяжкого захворювання. Критично необхідно віднестися і до висновку суду про те, що вартість квартири є значною, а розмір утримання незначний, порівняно з вартістю квартири. Вважає, що при укладені договору діяла свобода договору. Позивачка свідомо погодилась з умовами договору.

Крім того позивачка перед укладення договору особисто запропонувала надсилати їй утримання поштовими переказами і зазначила те, що потребує матеріальної допомоги, але нічого не вказала про догляд з боку набувача за договором.

Вважає, що враховуючи те, що протягом двох років виконання договору позивачка отримала від нього 52500 грн. одноразово та 27871 грошового утримання і коштів на оплату комунальних послуг що не може бути підтвердженням того, що договір укладений на вкрай невигідних умовах для відчужувача.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав апеляційну скаргу та в додаткових поясненнях зазначив, що він намагався відвідувати позивачку, але в її квартирі перебували незнайомі йому люди, які квартиру не відкривали. Не заперечував, що у зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивачки за нею необхідно здійснювати догляд, який би забезпечував її нормальне життя та лікування і він має намір і можливість такий догляд забезпечити, навіть якщо такий догляд призведе до збільшення витрат, які передбачені договором.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу. Зазначила, що ОСОБА_3 в червні 2012 року самостійно прийшла до нотаріальної контори з наміром укласти договір довічного утримання. Вона зазначала, що їй не вистачає для нормального життя грошей які вона отримує як пенсію та мінімальну заробітну плату, а тому свідомо уклала договір на умовах які вона вважала для неї вигідними. При оформленні договору був складений паспорт, в якому ОСОБА_3 поставила свій підпис під кожним пунктом умов договору і ніяких заперечень не висловлювала.

Проти задоволення апеляційної скарги заперечував представник ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_7 Зазначав, що позовні вимоги були доведені, так як позивачка є самотньою людиною, з 2014 року їй встановлено 2 групу інвалідності, вона потребує сторонньої допомоги. Підтвердив те, що відповідач виконував умови договору довічного утримання, але не надавав позивачці догляд, у зв'язку з чим такий догляд здійснювала ОСОБА_8, яка проживає в будинку АДРЕСА_2 і фактично є її сусідкою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони та їх представників,судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання( догляду одна сторона( відчужував) передає другій стороні( набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та ( або) доглядом довічно.

Згідно до ст. 749 ЦК у договорі довічного утримання( догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду( опікування) якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Тобто в договорі довічного утримання мають бути зазначені способи надання утримання, строки їх виконання, порядок та види догляду за відчужувачем. Тобто набувач за договором довічного утримання наділений наступними обов'язками:

Надавати відчужувану різні види матеріального забезпечення( в натуральній та грошовій формі) та( або) здійснювати догляд у строки, передбачені договором.

Відповідно до договору довічного утримання від 06.06 2012 року ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 69,2 кв.м. і на 19 березня 2014 року, згідно з оцінкою суб'єкта оціночної діяльності її вартість складала 583165,41 грн.

ОСОБА_4 зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_3, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Матеріальне забезпечення оцінене в 600 грн. на місяць, які будуть щомісяця надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми набувач зобов'язаний щомісяця сплачувати комунальні послуги за квартиру.

Згідно з паспортом до договору довічного утримання( який є невідємною його частиною), причиною укладення договору ОСОБА_3 зазначила - потребу у матеріальній допомозі. За її бажанням утримання полягало у виплаті одноразової суми, яка склала 50 000 грн., щомісячних платежів - 600 грн. та сплата комунальних послуг в сумі 400 грн. Те, що договір довічного утримання передбачав лише утримання і не передбачав догляд було відомо ОСОБА_3

Договором про зміну набувача від 12.06.12 року набувачем став ОСОБА_2( а.с. 12), у зв'язку з чим усі обов'язки за договором довічного утримання від 06.06.12 перейшли до нього. Останній сплатив одноразово ще 2500 грн., які вона отримала перед підписанням договору про заміну набувача.

Як вбачається з договору довічного утримання, обов'язки набувача полягали у направленні поштових переказів ОСОБА_3 у встановлені строки і у своєчасній оплаті комунальних послуг.

Істотними умовами договору було зазначено: вчасне переведення щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у квартирі. Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважалося істотним порушенням умов Договору( а.с. 10-110).

Судом було встановлено, що умови договору ОСОБА_2 виконувались і за час його виконання ОСОБА_3 отримала у вигляді одноразових виплат 52500 грн. та щомісячні платежі за квитанціями і ці обставини ніхто із сторін не спростовував.

Задовольняючи позовні вимоги і визнаючи договір довічного утримання недійсним, з підстав передбачених ст. 233 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що вартість утримання не еквівалентна вартості отриманого у власність набувачем майна, що в договорі було передбачено лише матеріальне утримання і не передбачався догляд, а індексація сум виплат передбачена із застереженнями. З чим судова колегія не погоджується.

Відповідно до ст.ст. 627,628 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу. Зміст договору становлять умови( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з договору довічного утримання, сторони погодили усі необхідні умови договору, а також умови, які є обов'язковими щодо даного виду договорів.

А тому не може бути підставою для застосування вказаної норми ЦК те, що за договором довічного утримання позивачка отримувала лише грошове утримання, а фактичний догляд за нею не здійснювався і договором не передбачався. Але, як було зазначено вище норма ст. 744 ЦК передбачає зобов'язання набувача забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. І сторони обрали саме грошове утримання.

Судова колегія вважає, що відсутні підстави для визнання договору довічного утримання недійсним з тих підстав, які заявлені в суді першої інстанції.

В матеріалах справах відсутні докази, які б підтверджували, що саме на час укладення правочину ОСОБА_3 була під впливом таких обставин, які змусили її вчинити правочин на невигідних для неї умовах.

За законодавством під тяжкими обставинами слід розуміти не будь - яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а його крайні форми(важка хвороба особи чи її близьких, смерть її годувальника, крайня нужденність в сім'ї, загроза втратити заставлене житло, та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідне термінове укладення правочину. Суду не було надано жодного доказу, що саме на час укладення правочину існували такі обставини. Не можна вважати також, що правочин був укладений на вкрай невигідних для ОСОБА_3 умовах, так як за договором вона отримала суму, яка складалася з одноразових платежів та щомісяця отримувала платежі, які складалися у тому числі і з оплати за комунальні послуги.

Цивільним законодавством не вимагається щоб вартість переданого відчужувачу майна була еквівалентною вартості наданих набувачем послуг. У вартості першого та другого можуть бути досить істотні розбіжності, що залежить від домовленості сторін, а також від тривалості життя відчужувача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала в Ботанічному саду Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна інженером 1 категорії, що вбачається з характеристики за підписом директора Ботанічного саду та голови профспілкового комітету від 19 лютого 2014 року( а.с.20). В характеристиці також зазначено, що з 23 вересня по 18 жовтня 2013 року та з 23 листопада 2013 року по 02.01.2014 року ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ДП «Інститут неврології, психіатрії і наркології» Національної академії медичних наук України.( а.с.20). З 26 березня 2014 року за загальним захворюванням вона визнана інвалідом другої групи ( а.с.26).

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він неодноразово телефонував ОСОБА_3, але замість неї йому відповідали невідомі люди, які не надавали йому можливість спілкуватися з нею. Не міг він також попасти в квартиру. Але не заперечував забезпечити належний догляд за позивачкою, згідно з умовами договору, а також здійснювати за нею догляд( враховуючи її стан здоров'я на теперішній час) із залученням медсестер, а також представників органу опіки і піклування та нести додаткові витрати, які будуть виникати у зв'язку з цим доглядом.

Враховуючи те, що під час розгляду справи було встановлено, що починаючи з середини 2013 року стан здоров'я позивачки погіршився і вона стала потребувати крім матеріального утримання також і належного догляду, судова колегія вважає за необхідне, з урахуванням ст. 57 ЦК України повідомити орган опіки і піклування про стан здоров'я ОСОБА_3 для здійснення контролю, відповідно до повноважень визначених законом.

З урахування вищевикладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позову необхідно відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді -