Справа № 645/8543/14-ц
Провадження № 2/645/242/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Алфьорової Т.М.

за участю секретаря судових засідань - Новицької Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Східно-український Банк «Грант» та Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо - транспортною пригодою,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяною дорожньо - транспортною пригодою, посилаючись на те, що 05.12.2012 року приблизно 18-30 год. в районі 18 км.+900 метрів автошляху Харків-Вовчанськ-Чугунівка Харківського району Харківської області, автомобілем «ШКОДА Октавія» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, був скоєний наїзд на пішохода ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є його матір'ю, внаслідок чого остання від отриманих травм померла на місці ДТП. За данним ДТП кримінальне провадження було закрите постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області майора міліції Грибченко Ю.М., у зв'язку за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення - злочину. ОСОБА_3 16.12.2010 року працює водієм у ПАТ «Східно-український Банк «Грант», транспортний засіб належить відповідачу. Матеріальні збитки пов'язані з витратами на поховання матері складають 7375,00 грн.

Крім того, передчасною смертю матері йому нанесені глибокі страждання, які виражені у душевних стражданнях, в порушені звичного ритму життя, які негативно позначились на загальному психологічному стані, як безпосередньо на нього, так і його родині, ці страждання у нього довічні, і можливості відновлення нормального стану не має. Мати була єдиною близькою людиною і тому моральну шкоду, яка йому була нанесена смертю матері він оцінюю у 100000,00 грн.

ПАТ "Банк "Грант" у встановлений законом термін надав до ПАТ «ХМСК» заяву про визнання ДТП страховим випадком і тому просить стягнути зі страхової компанії матеріальну шкоди у розмірі 7375,00 гривень., а також моральну шкоду 5000,00 гривень, що відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а з відповідача ПАТ "Східно-український Банк "Грант" просить стягнути моральну шкоду у розмірі 95 000 ,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і дав пояснення суду про обставини, викладені вище.

Представник ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що цивільна - правова відповідальність ПАТ «Східно-український Банк «Грант» застрахована в ПАТ «ХМСК», що підтверджується полісом № АВ/0319088 від 28.12.2011р. ПАТ "Банк "Грант" у встановлений законом термін звернувся із заявою про визнання ДТП страховим випадком. Вони визнають вимоги позивача щодо сплати 3750 грн., яка підтверджується договором замовлення на організацію та проведення поховання від 05.12.12р. і підтверджується товарним чеком. В частини стягнення суми 3153 грн. на благоустрій цвинтеру заперечують, так як такі виплати не передбачені Законом України № 1961-ІУ , а також не згодні сплачувати 472 грн. за ритуальні послуги, оскільки в квитанції не вказано які ритуальні послуги були надані ТОВ « Ритуал» вже після поховання 10.12.2012 року. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-ІУ моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому внаслідок ушкодження здоров'я. ДТП сталося внаслідок необережних дій та порушення вимог ПДР України, а не внаслідок противоправної поведінки водія, тому ст. 1167 ЦК України не можна застосувати в даній ситуації до ПАТ «ХМСК».

Відповідач ПАТ «Східно-український Банк «Грант» в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно 05.12.2012 року сталося ДТП за участю їх працівника ОСОБА_3, який керував їх автомобілем «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_2. Внаслідок вказаної події загибла ОСОБА_4, яка порушила ПДР України. Доказів того, що в діях водія ОСОБА_3 було порушення вказаних правил не встановлено. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів для підтвердження моральної шкоди. ДТП сталося внаслідок грубої необережності ОСОБА_4, яка призвела до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 1193 ЦК України моральна шкода може бути зменшена або в її відшкодуванні може бути відмовлено.

Представник третьої особи ОСОБА_6 позов не визнала та надала такі ж пояснення щодо моральної шкоди, а також зазначила, що вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 7375,00 грн. не підлягають задоволенню оскільки протиречать Закону України «Про поховання та похоронну справу», де зазначений перелік окремих видів ритуальних послуг, просять відмовити в задоволені позовних вимог.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, але підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 05.12.2012 року приблизно 18-30 год. в районі 18 км.+900 метрів автошляху Харків-Вовчанськ-Чугунівка Харківського району Харківської області, автомобілем «ШКОДА Октавія» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, був скоєний наїзд на пішохода ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є його матір'ю, внаслідок чого остання від отриманих травм померла на місці ДТП.

06.11.2013 р. за вказаним фактом до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження № 000552, яке 13.02.2014р.було закрите постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області майора міліції Грибченко Ю.М., за відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення-злочину. В діях потерпілої ОСОБА_4 є порушення п. п. 4.4., 4.14 а та п.4.14. б ПДР України.

Порушення Правил дорожнього руху України свідчить про грубу необережність потерпілої, але закон не визначає грубу необережність як обставину, що звільняє заподіювача шкоди від цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює свою діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на особу, яка заподіяла шкоду.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ школи» із змінами передбачено, що за моральну /немайнову/ шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Визначаючи розмір відшкодування позивачеві заподіяної їм моральної шкоди, суд виходить з наступного: це шкода, заподіяна позивачу смертю найближчої, найдорожчої, найріднішої йому людини, незворотністю її втрати, неможливістю компенсації цієї втрати, невимовними душевними стражданнями позивача до кінця життя. Разом з тим, суд враховує положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, а саме: те, що ДТП, у якій була смертельно травмована потерпіла сталася з вини самої потерпілої, а вина водія ОСОБА_3 відсутня.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено .

Відповідно до ч3 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір відшкодування, належного з володільця джерела підвищеної небезпеки, має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Беручи до уваги вказані обставини та положення абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України щодо врахування вимог розумності і справедливості суд вважає можливим стягнути на користь позивача з відповідача ПАТ "Східно - український Банк "Грант» 25 000 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Східно-український Банк «Грант» застрахована в ПАТ «ХМСК», що підтверджується полісом № АВ/0319088 від 28.12.2011р. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн.

ПАТ "Банк "Грант" у встановлений законом термін звернувся із заявою про визнання ДТП страховим випадком, що підтверджується наданою заявою.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 22.3 вказаної норми передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.

Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-ІУ моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому внаслідок ушкодження здоров'я.

В той же час, судом встановлено, що потерпіла, внаслідок ДТП загинула. Можливість відшкодування моральної шкоди, внаслідок загибелі потерпілого, вказаним Законом та страховим полісом не передбачена, тому в частині стягнення з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» моральної шкоди треба відмовити.

У разі смерті потерпілого, особи, які взяли на себе витрати за його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п.27.1 ст. 27 Закону № 1961-ІУ). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.

Позивач пред'явив вимоги щодо стягнення з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» матеріальних збитків, пов'язаних з витратами на поховання матері у сумі 7375,00грн, які складаються із: 3153,0 грн. - оплата за благоустрій території цвинтеру; 472,00 грн. за ритуальні послуги; 3750,00 грн.-згідно договору замовлення на організацію та проведення поховання.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. (ч. 1 ст. 1201 ЦК України).

Суд вважає необхідним стягнути з ПАТ« ХМСК» страхове відшкодування у сумі 3750 грн., оскільки ці гроші витрачені позивачем на поховання що підтверджується договором замовлення на організацію та проведення поховання від 05.12.12р. та товарним чеком № 12/375 від 06.12.12 року, яку позивач дійсно сплатив ФОП ОСОБА_7, а також суму 472 грн., яка витрачена на ритуальні послуги і сплачена ТОВ «Ритуал -Сервіс» згідно наданої квитанції від 10.12.12р.

Згідно довідки ТОВ «Ритуал-Сервіс» від 03.12.2014 року за №312 ОСОБА_4 була похована 19.12.2012 року в МК « Слобожанський»

Щодо стягнення суми у розмірі 3153 грн., то суд вважає необхідним відмовити в її стягненні, оскільки, відповідно до ст. 27 «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (в редакції 18.11.2012року) страховик сплачує лише витрати на поховання, а вказана сума сплачена на благоустрій території кладовища і такі витрати не передбачені Законом № 1961-ІУ. В документі не вказана назва кладовища, номер поховання, прізвище, ім'я по батькові похованої особи. Позивачем не надані докази щодо договірних відносин між ним та ФОП Лавриненко та копії довідки з ЄДРПО про види його діяльності.

З урахування наведеного, суд вважає, що в цій частини вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 23, 979,1167, 1168,1187, 1172,1192 ,1193 ЦК України, ст.ст. 10,11 ,60,61,86 , 88, 209 ,212 , 214-215, ЦПК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Східно-український Банк «Грант» та Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Східно-український Банк «Грант» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 25000 ( двадцять п'ять тисяч) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 витрати на поховання у розмірі 4222,00 ( чотири тисячі двісті двадцять дві )грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. М. Алфьорова