Справа № 761/3166/15-ц
Провадження №2/761/3153/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

14 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно якого просить надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 у супроводі його матері - ОСОБА_1 або уповноваженої нею особи, в період з 01 червня 2015 року по 20 червня 2015 року до Греції; надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 у супроводі його матері - ОСОБА_1 або уповноваженої нею особи, в період з 10 липня 2015 року по 10 серпня 2015 року до Іспанії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Для відпочинку, подорожей, оздоровлення та всебічного культурного розвитку сина ОСОБА_3, позивач просить суд надати дозвіл на виїзд її сина ОСОБА_3 на виїзд за кордон без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3. Оскільки, відповідач ніяк не реагує на прохання позивача надати дозвіл на виїзд їх спільного сина за кордон, а тому, позивачка була змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Під час розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги та просила додатково дозволити виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 за межі України на весь час до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позов, проти заочного рішення не заперечувала.

В судове засідання відповідач не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази.

У судовому засіданні представник третьої особи Скопич Д.І. підтримала позов.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, керуючись ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, отримавши на це згоду представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2012 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, від шлюбу сторони мають дитину, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 16 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва.

Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України".

Як вбачається зі змісту п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У ст. ст. 3, 6 Конвенції " Про права дитини ", ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Позивач зазначила, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за кордон для відпочинку.

Позивач має змогу вивозити свого сина за межі України на відпочинок, оздоровлення та навчання.

Однак, відповідач не надає згоди на виїзд сина за межі України, при цьому жодних вагомих та обґрунтованих причин не наводить.

Приймаючи до уваги вищевикладене, для як найкращого забезпечення інтересів дитини та його потреб в реалізації соціального та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на неодноразові виїзди за межі України, а саме, надання дозволу ОСОБА_1 на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 у супроводі його матері - ОСОБА_1 або уповноваженої нею особи, в період з 14.05.2015 року по 14.05.2017 року.

В іншій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки, позивач не надала суду доказів, що у майбутньому відповідач буде заперечувати проти надання такого дозволу, а тому вимоги позивача в частині надання дозволу на виїзд за кордон в період з 15.05.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 є передчасними та необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 у супроводі його матері - ОСОБА_1 або уповноваженої нею особи, в період з 14.05.2015 року по 14.05.2017 року.

В іншій частині позову - відмовити

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: А.І. Саадулаєв