РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/12633/14-ц

2/643/276/15

28.01.2015року Московський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Новаковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди,

в с т а н о в и в:

Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) в розмірі 59320,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є замовником будівництва за декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 05.08.2013 року за №ХК 99, відповідно до якої реконструйовано квартиру №97 під магазин загальною площею 58,7 кв.м. по АДРЕСА_1 приміщення прийнято в експлуатацію. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні інфраструктури населеного пункту та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. Механізм залучення до пайової участі, порядок укладання договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску на виконання вимог вказаного Закону визначений Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Харкова, затвердженим рішенням виконкому Харківської міської ради 09.11.2011 року, відповідно до якого пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Харкова. Визначений Законом та Порядком обов'язок відповідач не виконав, договір про пайову участь до прийняття об'єкта будівництва до експлуатації не уклав, листи від 07.10.2013 року та від 02.12.2013 рокупро необхідність виконання вимог закону та підписання направленого проекту договору залишив без відповіді.

Оскільки до міської ради не надано документів про кошторисну вартість будівництва, Департаментом економіки та комунального майна розрахунок величини вартості будівництва здійснено на підставі наявних в декларації показників загальної площі завершеного забудовою об'єкта містобудування та показників опосередкованої вартості будівництв, встановлених наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за відповідний квартал на відповідній території, відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального майна розрахунку кошторисна вартість реконструйованої квартири № 97 під магазин загальною площею 58,7 кв.м. по АДРЕСА_1, яка була прийнята в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатацції від 05.08.2013року за №ХК 99 становить 539 276, 90 грн.

Розмір пайової участі, що підлягала б перерахуванню до місцевого бюджету, становить 10 % від вищевказаного розміру кошторисної вартості будівництва, тобто 59320,46 грн.

Позивач посилається на те, що неукладання відповідачем відповідного договору пайової участі до прийняття об'єкту містобудування до експлуатації та несплата коштів пайового внеску до місцевого бюджету спричинили Харківській міській раді збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), оскільки за умови виконання відповідачем правових норм, передбачених ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», бюджет м.Харкова міг би реально отримати вказану суму.

У судовому засіданні представник позивача що діє на підставі довіреності - Замніус М.В. позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позов Харківської міської ради є незаконним та необгрунтованим, оскільки позивач намагається створити для себе штучне право на отримання упущеної вигоди, неправильно визначає коло правовідносин між сторонами та норми законодавства, які регулюють ці правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач не мав наміру забудовувати земельну ділянку у м. Харкові, а лише здійснив реконструкцію власного житлового приміщення, тому ст. 40 зазначеного закону до відповідача застосована бути не може. Також у своєму позові Харківська міська рада зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. забудовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Тобто сам позивач, посилається на норми законодавства де замовник будівництва ототожнюється з особою, яка мас намір забудови саме земельної ділянки, тому вважаю, що такі обставини є визнаними сторонами (ст. 61 ЦПК України).

Відповідно до ч. З ст. 40 цього ж закону пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Тобто в розумінні ч. 2 цієї статті цей обов'язок покладено лише на осіб, які мають намір забудови території (земельної ділянки), ОСОБА_1 забудовником земельної ділянки не є та їй земельна ділянка під забудову не надавалась, територію міста Харкова ОСОБА_1 не забудовувала.

У п. 11-1 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації вказано, що документ, який посвідчує право власності на земельну ділянку не зазначається у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об'єктів без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. Ці відомості є прямим доказом того, що ОСОБА_1 земельна ділянка не забудовувалась, тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Згідно п. 15 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 86.837. 00 тис. гривень, у тому числі: витрати на будівельно-монтажні роботи 86.837, 00 тис. гривень, тому доводи позивача щодо здійснення опосередкованих розрахунків не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки якщо б у відповідача дійсно виникав би обов'язок сплати пайової участі у розбудові інфраструктури міста, то цей розмір мав би становити 8 683,70 гривень ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р.

Також представник відповідача зазначив, що позивач безпідставно посилається на невиконання відповідачем умов договору про пайову участь, оскільки цей договір є неукладеним, тому він не породжує прав та обов'язків для сторін, тому також є безпідставним посилання позивача на ст. 623 ЦК України, оскільки норми цієї статті регулюють саме договірні правовідносини.

Також є безпідставним посилання на нібито недоотримання позивачем упущеної вигоди, оскільки в розумінні ст.22 ЦК України це дохід, який особа могла б отримати, але, позивач не надав доказів того, що ці доходи було заплановано у бюджеті міста, а також відповідач не є забудовником земельної ділянки в розумінні ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», тому відповідно до ч. 2 та ч. З ст. 40 цього закону обов'язок щодо сплати коштів відсутній.

Вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету м. Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті м. Харкова. Позивачем не вказано в якості яких доходів згідно класифікації, встановленої ст. 9 Бюджетного кодексу України, він міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.

З урахуваннм вищевикладеного просив суд в задорвленні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населенного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Як зазначено у частині 6 вказаної статті, встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населенного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Відповідно до ч.ч.8,9 вказаної статті розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Стаття 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 05.08.2013 року за №ХК 99, відповідач здійснила реконструкцію належної їй квартири №97 під магазин загальною площею 58,7 кв.м. по АДРЕСА_1.

Вже після прийняття об'єкта до експлуатації, 07.10.2013 року та 02.12.2013 року позивач направляв поштою на адресу відповідача листа з пропозицією звернутися до Департаменту економіки та комунального майна ХМР з відповідною заявою про укладання договору пайової участі, з проектом вказаного договору.

Факт отримання вказаних листів відповідач заперечує, достовірних доказів отримання відповідачем вказаних листів суду не надано.

Відповідно до імперативних приписів п.22 ч.1 ст.92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України, але аж ніяк не актами органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1.1. Рішення Конституційного Суду України від 30 травня 2001 року у справі N 1-22/2001 за конституційним зверненням відкритого акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" щодо офіційного тлумачення положень пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, частин першої, третьої статті 2, частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про відповідальність юридичних осіб) положення пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України треба розуміти так, що ним безпосередньо не встановлюються види юридичної відповідальності. За цим положенням виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності. Зазначені питання не можуть бути предметом регулювання підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акту, закону України, суд застосовує акт законодавства який має вищу юридичну силу.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені ст. 11 ЦК України.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Як зазначено у ч.ч.3,4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Як зазначено у ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законом «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено обов'язок замовника будівництва укласти договір пайової участі, до прийняття об'єкту до експлуатації, істотними умовами якого є розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Отже, законом не передбачено обов'язку замовника відшкодувати упущену вигоду (неодержаний прибуток,) а договір, в якому була б визначена відповідальність замовника, не укладався.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до статі 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається також на положення ст. 623 ЦК України.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Позивач посилається на те, що місцевому бюджету м. Харкова в особі Харківської міської ради було заподіяно збитки, як неодержаний прибуток (упущена вигода), на який позивач мав право розраховувати у тому разі, якби відповідач своєчасно уклав договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Водночас, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин.

За таких обставин, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету м. Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті м. Харкова. Позивачем не вказано, в якості яких доходів згідно класифікації, встановленої ст. 9 Бюджетного кодексу України, він міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Між тим, позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в сумі 59320,46 грн, і тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток. Крім того, відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Позивачем не надано доказів, що ним вживалися заходи щодо одержання доходів у вигляді розміру пайової участі, а також заходи, спрямовані на уникнення збитків, зокрема, позивач не звертався з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участь.

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено спричинення відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3,4, 8,10, 11, 60, 209,212-215 ЦПК України, ст.92 Конституції України, ст. ст. 11, 13,22, 623, 1166 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди,- відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Сиротников Р.Є.