Справа № 377/1004/15-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/6454/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об'єктів Чорнобильської АЕС» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об'єктів Чорнобильської АЕС» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним: з 09 грудня 1998 року він працював у ВО "Чорнобильська АЕС". Наказом міністерства з надзвичайних ситуацій України від 23 червня 2011 року № 643 із складу ДСП "Чорнобильська АЕС" з 11 січня 2012 року виділено управління забезпечення функціонування об'єктів та створено ДП "Управління забезпечення функціонування об'єктів ЧАЕС". Згідно з наказом № 26-ос від 27 травня 2015 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи 29 травня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КзпП України. Зазначав, що в день звільнення йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за грудень 2014 року в розмірі 1913 грн. 16 коп., що є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КзпП України. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути заробітну плату за грудень 2014 року в розмірі 1913 грн. 16 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 27300 грн. 42 коп.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 вересня 2015року позовні вимоги ОСОБА_2задоволено частково. З державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об'єктів Чорнобильської АЕС» на користь ОСОБА_2стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 1913 гривень 16 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19 973 гривні 52 копійки, судові витрати в розмірі 365 гривень 01 копійка, всього 22 251 гривні 69 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не пропущено передбачений законом тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку, оскільки остання виплачена позивачеві сума зарплати була зарахована на його картковий рахунок у банку 28 травня 2015 року, а до суду він звернувся 1 вересня 2015 року. Зазначає, що судом не взято до уваги його доводи про відсутність вини підприємства у затримці виплати позивачеві повного розрахунку, оскільки чинним законодавством України чітко визначений порядок бюджетних розрахунків, який підприємство порушити не могло. Крім того, за думкою відповідача, суд незаконно задовольнив вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19 973 гривні 52 копійки, яку він вважає необґрунтованою. За таких умов вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що на час проведення звільнення позивача з роботи роботодавець не здійснив усі передбачені законом розрахунки з ним, оскільки залишилася невиплаченою заборгованість за заробітною платою за грудень 2014 року. Дана обставина визнавалася обома сторонами та підтверджується матеріалами справи. За таких умов суд застосував наслідки такої невиплати, передбачені ст. 117 КЗпП України.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду, відповідач посилався на виникнення такої заборгованості через недостатність фінансування, відтак на відсутність в цьому його вини. З такою позицією колегія суддів погодитися не може, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за затримку виплати працівника усіх належних при звільненні сум. Дана позиція відповідає позиції Пленуму Верховного Суду України, висвітленій у п. 20 його постанови від 24.12.1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

Не обґрунтовують незаконності рішення суду першої інстанції й інші посилання апеляційної скарги, зокрема щодо того, що розрахунки позивача у його позові щодо розміру суми середнього заробітку за час прострочення не відповідають вимогам закону. Суд в ході розгляду справи звернув увагу на невідповідність таких розрахунків позивача положенням законодавства, зазначив, що визначена ним сума є завищеною, та стягнув суму заборгованості у відповідності до порядку, встановленого постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100. При цьому визначений судом розмір такої заборгованості співпадає з її розміром, визначеним самим відповідачем.

Критично колегія суддів ставиться й до посилань відповідача на пропущення позивачем терміну звернення до суду. Відповідно до позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеній у п. 20 його постанови від 24.12.1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", закінчення строку виплати заробітної плати (ст.115 КЗпП) не є початком перебігу тримісячного терміну звернення до суду, якщо не оспорюється право на її одержання. При звільненні позивача з роботи відповідач не заперечував наявності заборгованості та підтверджував обов'язок її виплати. 20.08.2015 року відповідач у своєму листі на звернення позивача підтвердив наявність такої заборгованості та повідомив про можливість її виплати у вересні 2015 року. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що позивачем не було пропущено встановленого законом тримісячного строку звернення до суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного підприємства „Управління забезпечення функціонування об'єктів Чорнобильської АЕС" відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: А.С.Сержанюк

Є.М. Суханова