АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1758/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 25 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" про стягнення пені та інших штрафних санкцій,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" про стягнення пені, мотивуючи тим, що лише на початку лютого 2015 року він отримав страхове відшкодування по страховому випадку 31.01.2013 року, внаслідок якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль "ДАФ", 1999 року випуску, д.р.н. СА 8770 ВС. Всупереч вимогам Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач не здійснив виплату пені. Крім того, відповідно до ст. 979 ЦК України, в зв`язку з тим, що здійснення страхової виплати є грошовим зобов`язанням, то ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України повинна сплатити також і інфляційні втрати та 3 % річних. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму пені, інфляційних втрат, 3 % річних в розмірі 23712, 78 грн та судові витрати.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року позов задоволено повністю.

Ухвалено стягнути з ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" на користь ОСОБА_8 пеню, інфляційні втрати та 3% річних у загальній сумі 23712 грн 78 коп. Стягнути з ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" на користь ОСОБА_8 кошти в сумі 5243 грн 60 коп в порядку відшкодування судового збору та витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує в скарзі на неправильне застосування судом вимог закону про строки позовної давності, вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду і з цих підстав необхідно в позові відмовити. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права двічі застосовано закон про нарахування штрафних санкцій, неправильно застосовано норми ст. 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши учасників процесу, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення по наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами наступні обставини: на відшкодування страхової виплати внаслідок ДТП позивач подав відповідачу 15.08.2013 року заяву на виплату страхового відшкодування із усіма необхідними додатками, однак відповідач 26.08.2013 року листом відмовив у виплаті. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 08.09.2014 року, яке вступило в силу 21.10.2014 року, визнано відмову ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" незаконною та стягнуто 50000 грн та 5000 гривень судових витрат. Як вбачається із змісту платіжного доручення № ЗР064079 від 15.12.2014 року відповідач перерахував суму страхового відшкодування 15 грудня 2014 року виконавчій службі. Рішення суду про виплату грошей повністю виконано у лютому 2015 року, гроші передано позивачу. З урахуванням зміни позовних вимог за затримку у виплаті страхового відшкодування за період з 16.12.2013 року по 15.12.2014 року позивач просить стягнути пеню по ст. 36 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", 3% річних та знецінення внаслідок інфляції на підставі ст. 625 ЦК України.

Із змісту судового рішення вбачається, що суд вважає всі вимоги такими, що відповідають нормам матеріального права та задовольнив їх у повному обсязі, а також стягнув судові витрати на користь позивача.

Колегія вважає, що висновки суду про повне задоволення позову та про розмір відшкодування судових витрат суперечать нормам матеріального права та прийняті з порушенням норм процесуального права, в звязку з чим рішення підлягає зміні по наступним мотивам.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що виникають із договорів обовязкового страхування положення ЦК України застосовуються у випадку, якщо інше не встановлено іншими актами цивільного судочинства. В даному випадку відносини між сторонами регулює спеціальний закон - "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", норми якого підлягають застосуванню.

Судом першої інстанції не враховано, що вимоги ст. 625 ЦК України застосовуються до грошових зобовязань, а не до зобовязань з відшкодування шкоди. Грошове зобовязання про виплату грошей у відповідача виникло лише після вступу в законну силу рішення Золотоніського суду про примусове стягнення страхового відшкодування, до цієї дати між сторонами існував спір про можливість його виплати. По вказаним мотивам судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 625 ЦК України та нараховано 3% річних та інфляційні втрати на суму страхового відшкодування в 50000 грн. В цій частині позовних вимог рішення підлягає до скасування з винесенням нового про відмову в позові. Відповідно до розрахунку позивача суми становлять 12221,19 грн та 1631,31 грн, всього 13852,50 грн.

До стягнення залишається 9860,28 грн пені нарахованої відповідно до Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необхідність застосування строку позовної давності є безпідставними по наступним мотивам.

Початок перебігу строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Пункт 36.5 статті 36 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обовязковою умовою виплати пені за прострочку у виплаті страхового відшкодування передбачає вину страховика. Другою умовою, без якої неможливий розрахунок пені, є дата виплати страховиком відшкодування. Лише з моменту виникнення обох умов у потерпілої особи виникає можливість предявлення обґрунтованої претензії до страховика про нарахування та виплату пені. Вина страховика встановлена 21.10.2014 року вступившим в законну силу рішенням Золотоніського суду, гроші за рішенням суду відповідач перерахував 15.12.2014 року, отже саме з цієї дати починається річний відлік строку на предявлення позову про нарахування та стягнення пені за період невиплати страхового відшкодування з 26.08.2013 року (дня відмови страховика) по 15.12.2014 року (день перерахування страховиком грошей до ДВС). Вказаний річний строк позивач не пропустив, оскільки подав позов 17.02.2015 року.

Суд першої інстанції неправильно, з порушенням норм цивільного кодексу, застосував строки позовної давності до нарахованих пені, інфляційний втрат та 3% річних, однак неправильне застосування судом норм закону не вплинуло на результат розгляду позову, оскільки нарахувати і отримати пеню не за увесь період, а лише за один рік з 16.12.2013 року по 15.12.2014 року це право позивача. Вказаний у позові період нарахування та стягнення знаходиться в межах строку прострочення виплати страхового відшкодування і підстав для збільшення періоду стягнення немає.

Обґрунтованими є доводи апелянта про неправильне нарахування стягнення витрат на оплату юридичної допомоги.

Підставою для встановлення судом розміру витрат на юридичну допомогу є розрахунок, зроблений у відповідності із вимогами Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Такого розрахунку особами, які надавали правову допомогу до суду першої інстанції не надано, а також не надано його і до апеляційної інстанції, незважаючи на те, що така вимога вказана в апеляційній скарзі відповідача.

За таких обставин в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити за відсутності підтвердження належними доказами розміру таких витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ОСОБА_6" про стягнення пені та інших штрафних санкцій задовольнити частково, рішення суду змінити.

Скасувати рішення в частині стягнення в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних, втрат від інфляції на загальну суму 13852,50 грн та в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Відмовити в позові про стягнення порядку ст. 625 ЦК України 3% річних, втрат від інфляції на загальну суму 13852,50 грн та в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

В решті рішення суду стягнення 9860,28 грн пені та 243,60 судового збору залишити без змін.

Рішення колегії та рішення суду набувають законної сили з моменту проголошення рішення колегії та можуть бути оскаржені в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :