Справа № 171/212/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 квітня 2015 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

при секретарі Буко І.І.,

за участю судового розпорядника Камінського Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей,

встановив:

28.01.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що від сумісного проживання з відповідачем має доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. З метою забезпечення належних умов для проживання, належного виховання та розвитку дітей просить визначити постійне місце проживання дітей разом з ним, оскільки відповідач не має постійної роботи і в зв'язку з цим -постійного доходу, відповідач часто залишала дітей на нього та його батьків, відповідач не має добре об лаштованого житла.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що вона здійснює належний догляд за дітьми, виховує їх та утримує, оскільки працює. Вважає, що діти повинні проживати з нею, оскільки вона має можливість забезпечити їм належний догляд та утримання. Просить відмовити позивачу у позові.

Представник служби у справах дітей Апостолівської РДА вважає, що позивачу необхідно відмовити у позові, оскільки підстав для визначення місця проживання дітей разом з батьком не має.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, представника служби у справах дітей Апостолівської РДА, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року, їх батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач з 07.12.2012 року постійно працює у ФОП ОСОБА_7, що підтверджується трудовим договором від 07.12.2012 року, за місцем роботи характеризується позитивно.

Позивач згідно довідки, виданої виконкомом Апостолівської міської ради 13.01.2015 року, проживає в АДРЕСА_1, умови проживання дітей у вказаному житловому приміщенні не порушуються, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 07.11.2014 року.

Рішенням опікунської ради при виконкомі Апостолівської міської ради № 11 від 17.10.2014 року визначено порядок участі позивача у вихованні дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Відповідно до висновку Апостолівської РДА малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мають проживати разом з матір»ю, оскільки це відповідає їх інтересам.

Відповідно до частин 7, 8 та 9 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини ( ч.ч.1-2 ст. 161 СК України).

Статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено рівні цивільні права та обов'язки кожного з подружжя у відносинах між собою і зі своїми дітьми та зазначено, що ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР УРСР від 27.02.91 року № 789-Х11, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з чим загострились взаємовідносини між відповідачем та позивачем. Така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, яке мало би влаштовувати кожну із сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітніх дітей.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з ним, на його утриманні та вихованні є необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки законних підстав для розлучення малолітніх дітей з матір'ю - відповідачем по справі не встановлено, тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що відсутність у відповідача постійної роботи не являється винятковою обставиною, яка б зумовила необхідність розлучення малолітніх дітей зі своєю матір'ю. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - кожен окремо - надали суду пояснення щодо участі кожного з батьків, а також бабусі та дідуся у вихованні дітей, але жоден зі вказаних свідків не надав суду пояснень щодо наявності виняткових обставин для розлучення дітей з їх матір»ю.

Як на підставу позову позивач вказав, що відповідач своєю поведінкою негативно впливає на дітей, але на підтвердження вказаної обставини позивачем в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано доказів, тому суд не бере до уваги дані пояснення позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2015 року о 10 год.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:Т. А. Чумак