Номер провадження: 22-ц/785/587/15
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів - Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря - Волчанського О.Ю. ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ НАСК "Оранта" про визнання нечинним наказу та його скасування,поновлення на роботі,стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.10.2014р.,-

в с т а н о в и л а :

21.05.2014р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ НАСК "Оранта" про визнання нечинним наказу та його скасування,поновлення на роботі,стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди та в обґрунтування своїх вимог посилався на те,що з 01.08.2013р. він працював в НАСК "Оранта" на посаді головного спеціаліста Управління економічної безпеки Департаменту безпеки головного офісу НАСК "Оранта".

15.04.2014р. начальник відділу кадрового адміністрування департаменту персоналу НАСК "Оранта" запропонувала йому звільнитись за угодою сторін з укладенням з позивачем цивільно-правового договору,мотивувавши таку пропозицію необхідністю мінімізації сплати податків та тяжким станом організації в існуючих умовах.

Позивач погодився з цією пропозицією та 16.04.2014р. подав заяви про звільнення за угодою сторін,видачу трудової книжки та укладення з ним цивільно-правової угоди,копії яких були направлені до м.Києва електронною поштою.

Наказом № 672-к від 18.04.2014р. він звільнений з роботи за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з 22.04.2014р.,однак цивільно-правова угоди з ним не була укладена.

Стверджуючи,що у нього не було волевиявлення на залишення роботи ,відповідач в особі посадових осіб ввів його в оману,та вважаючи його звільнення незаконним,позивач просив визнати нечинним та скасувати наказ про звільнення,поновити його на посаді головного спеціаліста Управління економічної безпеки Департаменту безпеки головного офісу НАСК "Оранта",стягнути середню заробітну сплату за час вимушеного прогулу з

23.04.2014р. та стягнути компенсацію моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.10.2014р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Пункт 1 частини 1 ст.36 КЗпП України передбачає,що підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Звільнення за угодою сторін не є звільненням за ініціативою працівника, угода розуміє під собою волевиявлення обох сторін,а тому будь-який тиск з боку сторони на іншу сторону при укладання такої угоди може бути підставою для визнання звільнення незаконним.

Доказами,наданими сторонами,підтверджується,що при звільненні ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення ОСОБА_2 на припинення трудового договору.

Так, необхідною умовою для звільнення працівника за п.1 ч.1.ст.36 КЗпП України є його звернення із заявою,яка б свідчила про волевиявлення на припинення трудового договору,в даному випадку,за угодою сторін.

Судом встановлено,що адміністрації відповідача були направлені електронною поштою копії заяв ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін,видачу трудової книжки та укладення з ним цивільно-правової угоди.

Представник відповідача визнав,що адміністрація не отримувала оригінал заяви про звільнення позивача,який залишився у ОСОБА_2

Таким чином,наказ №672-к від 18.04.2014р. був виданий на підставі копії заяви ОСОБА_2,що не передбачено законодавством.

Про відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на припинення трудового договору за угодою сторін свідчить акт про відмову від ознайомлення із наказом про звільнення від 22.04.2014р. ( а.с.26),а також лист ОСОБА_2, від 13.05.2014р. на ім*я тимчасового адміністратора ВАТ НАСК "Оранта" щодо "шахрайських методів" його звільнення з НАСК "Оранта" ( а.с.6).

Доказом того,що ОСОБА_2 був введений в оману щодо мотивів його звільнення,є відсутність укладеної цивільно-правової угоди між ним та відповідачем після видання наказу про звільнення.

Крім того,переконливим є ствердження позивача про те,що на час його звільнення він був єдиним членом сім*ї,який матеріально її забезпечував,оскільки дружина не працювала в зв*язку із доглядом за малолітньою дитиною,тому він не міг погоджуватись на припинення трудового договору з власної ініціативи або за погодженням сторін.

При таких обставинах судова колегія вважає,що висновок суду про законність звільнення ОСОБА_2 та відмову в позовних вимогах є необґрунтованим та таким,що спростовується доказами,наданими сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на перередній роботі органом,який розглядає трудовий спір.При ухваленні рішення про поновлення на роботі,орган,який розглядає трудовий спір,одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищеназвані докази,які свідчать про незаконне звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.1 ч.1.ст.36 КЗпП України, його позовні вимоги про визнання незаконним наказу № 672-к від 18.04.2014р. ,про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Скасування наказу про незаконне звільнення позивача є компетенцією ВАТ НАСК "Оранта".

При визначенні розміру середнього заробітку судова колегія виходить із вимог ст.27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. № 100, які передбачають,що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Довідкою про заробіток ОСОБА_2 підтверджено,що за два місяці до звільнення,тобто за березень та лютий 2014р.,його заробіток склав 11000 грн.

Середньоденна зарплата склала 250грн ( 11000: 44 робочих днів),а середньомісячна дорівнює 5500 грн. ( 44 : 2=22 х 250).

З 04.12.2014р. ОСОБА_2 працевлаштувався в ПАТ КБ "Правекс-Банк",про що свідчить копія наказу № 344-к від 04.12.2014р. ( а.с.66), тому середній заробіток розраховується за період з 23.04.2014р. по 04.2014р. (149 робочих днів х 250 грн.= 37250 грн).

Таким чиномсередній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу підлягає стягненню в розмірі 37250 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у випадках, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих з*язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом

поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Судова колегія вважає встановленим,що незаконним звільненням ОСОБА_2 порушене одно із основних прав людини - право на працю та отримання відповідної плати за свою працю.

В результаті незаконного звільнення ОСОБА_2 та втрати заробітку позивач,який був годувальником сім*ї, зазнав моральних страждань,втратив нормальних життєві зв*язки та приклав додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку колегії суддів, розмір компенсації моральної шкоди в сумі 2000 грн. буде відповідати тяжкості моральних страждань позивача.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,що суд неправильно застосував норми матеріального права,які регулюють виникші по справі правовідносини, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи,рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України в доход держави підлягають стягненню судові витрати,які позивач мав сплатити при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 636,10 грн.

Керуючись ст.ст.307 ч.1.п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.10.2014р. скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовільнити частково.

Визнати незаконним наказ ВАТ НАСК "Оранта" № 672-к від 18.04.2014р. про звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України з 22.04.2014 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Управління економічної безпеки Департаменту безпеки головного офісу ВАТ НАСК "Оранта".

Стягнути з ВАТ НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37250 грн.

Стягнути з ВАТ НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Стягнути з ВАТ НАСК "Оранта" в доход держави судовий збір в сумі 636,10 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

В.Д.Коротков