АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення коштів за депозитним вкладом, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кратенко Юлії Олександрівни на рішення Печерського районного суду м.Києва від 01 квітня 2015 року ,

встановила:

20.02.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( надалі- ПАТ «Дельта Банк») 2250 доларів США банківського вкладу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01 вересня 2014 року між ним та ПАТ Дельта Банк» було укладено договір № 044-29504-010914 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" (для Своїх) у доларах США, за яким сума вкладу складає 1100 доларів США. 09.09.2014 р. ним було додатково внесено на вкладний рахунок 1150 доларів США. У відповідності до п.1.11 вказаного договору 19.11.2014 р. він подав до банку заяву про бажання достроково розірвати депозитний договір. У зв'язку з відмовою відповідача у поверненні коштів, 15.12.2014 р. він у письмовому вигляді подав заяву про повернення всіх належних йому коштів, яка задоволена не була. Відповідно до довідки відповідача від 15.12.2014 р. станом на цю дату сума розміщеного вкладу становить 2250 доларів США. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором та кошти депозитного вкладу не повернув, просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу в розмірі 2 250 доларів США.

В апеляційній скарзі представник ПАТ Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 01 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що перед підписанням договору позивач був ознайомлений з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», що затверджені Рішенням ради директорів банку, визнав їх обов'язковими для виконання та дотримання, а тому встановлення лімітів на зняття готівки з карткових рахунків, яке передбачено в договорі, не є порушенням банком своїх зобов'язань. Примусове виконання оскаржуваного судового рішення призведе до того, що банк повинен буде сплатити свої кошти, при цьому залишиться зобов'язаним повернути кошти, які зберігаються на рахунку клієнта. Виконання подвійних зобов'язань призведе до істотного порушення платоспроможності банку.

Враховуючи суть позовних вимог та правову природу відносин щодо банківського рахунку, вважає, що адекватним способом захисту оспорюваного права має бути зобов'язання відповідача виконати договірний обов'язок, а саме розпорядження власника коштів щодо розпорядження ними з урахуванням обмежень, встановлених нормативними актами України, зокрема НБУ, а не стягнення суми з відповідача, оскільки останній не привласнював їх.

Крім цього, суд стягнув кошти в іноземній валюті без визначення еквіваленту в гривні, що є порушенням вимог чинного законодавства та постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14.

Зазначив, що на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 р. №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». За таких підстав вимоги щодо повернення коштів підлягають задоволенню відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 вересня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №004-29504-010914 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для Своїх) у доларах США, відповідно до умов якого сума вкладу складає 1100 доларів США, вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п.1.6 цього договору, та по 28 лютого 2015 року включно.

Відповідно до п.1.6 цього договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.7 цього договору на рахунок допускаються додаткові внески коштів, що разом із сумою, вказаною в п.1.2 цього договору складають вклад.

Відповідно до квитанцій відповідача, 01.09.2014 р. на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 було зараховано суму коштів в розмірі 1100 доларів США, а 09.09.2014 р. - 1150 доларів США (а.с.8,9).

19 листопада 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до вказаного Договору, відповідно до якої сторони домовились викласти пункти 1.9 та 1.10 статті 1 договору в новій редакції.

Сторони домовились, що нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього Договору у випадках, передбачених цим Договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий в установі Банку. Нараховані проценти суму вкладу не збільшують (п.1.9).

Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п.1.3 даного Договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий в установі Банку» (п.1.10).

19 листопада 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання депозитного договору (а.с.10).

15 грудня 2014 року та повторно 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявами про повернення коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих ним в ПАТ «Дельта Банк» (а.с.11,12).

Листами від 15 грудня 2014 року та від 29 грудня 2014 року відповідач повідомив про можливість отримання коштів лише з врахуванням обмежень, встановлених Національним банком України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (а.с. 13,14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по договору банківського вкладу, фактично позбавивши позивача його законного права на повернення вкладу, на що він розраховував при укладенні цього договору. Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу коштів відповідачем надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (гл. 72 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися вкладом на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконанимі до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (№ 6-140цс13) від 25 грудня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Як вбачається з довідки ПАТ «Дельта Банк» від 15 грудня 2014 р. №05-2688441, сума розміщеного вкладу за договором № 044-29504-010914 банківського вкладу (депозиту) у доларах США станом на 15.12.2014 р. становить 2 250 доларів США.

Договором №003-29504-191114 поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки, укладеним 19.11.2014 р., згідно п.1.2 якого клієнту було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2 в доларах США. Станом на 15.12.2014 року доступна для користування сума коштів на вказаному рахунку становить 0,00 дол. США (а.с.15).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що кошти за договором банківського вкладу були перераховані та зберігаються на поточному рахунку клієнта є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, 02.03.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у вказаному банку, а тому до правовідносин сторін повинні застосовуватись норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованими.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність сторін.

Враховуючи, що позивач з заявою про дострокове розірвання депозитного договору звернувся 19.11.2014 р., а 15.12. 2014 року звернувся з заявою про повернення коштів, тобто задовго до введення у банку тимчасової адміністрації, положення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на спірні правовідносини не поширюються.

Відповідно до положень статей 524,533,625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за № 1256/8577 (далі - Положення).

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення).

У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Враховуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також ту обставину,що предметом укладеного між сторонами договору банківського вкладу є сума коштів, визначена в іноземній валюті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення коштів саме в іноземній валюті.

Крім цього, пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Це роз'яснення стосується як кредитних, так і депозитних коштів.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кратенко Юлії Олександрівни відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/7114/2015

Головуючий у суді першої інстанції : Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.