Справа № 341/2834/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1116/2015
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дорогівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та визнання недійсним договору дарування житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дорогівської сільської ради і просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дорогівської сільської ради від 08.07.2008 № 40 щодо оформлення права власності ОСОБА_5 на будинковолодіння АДРЕСА_1, визнати незаконним свідоцтво про право власності від 22.05.2009 на вказане будинковолодіння, видане Дорогівською сільською радою ОСОБА_5 та визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 17.11.2009 зареєстрованим в реєстрі № 2948, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батькам позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належало будинковолодіння АДРЕСА_1. Окрім позивача у батька було ще двоє дітей: син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_9. Батько помер у 1996. Спадкоємцями після смерті батька були дружина та троє дітей. Заповіту ОСОБА_7 не складав. Позивач вважає, що вона та її мати прийняли спадщину в рівних частинах, оскільки мати постійно проживала із спадкодавцем, а вона прийняла спадщину фактично вступивши в управління і володіння спадковим майном. Зі слів представника позивача, нещодавно ОСОБА_3 стало відомо, що її мати подарувала все будинковолодіння своїй онуці ОСОБА_6, попередньо оформивши на нього право власності. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2015 року до участі у даній справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 (а.с. 66).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дорогівської сільської ради від 08.07.2008 № 40 щодо оформлення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та визнання недійсним Договору дарування житлового будинку.

ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку. Вважає його незаконним, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт з посиланням на ст. 549 ЦК України зазначає, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 від 14.06.1994, яка була чинною на час відкриття спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно п. 113 Інструкції серед доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном є наявність у спадкоємців ощадної книжки, інших цінних паперів. Апелянт зазначає, що до матеріалів справи позивачем долучено копії двох ощадних книжок ОСОБА_7, копію його пенсійного посвідчення та страхового свідоцтва на спірне будинковолодіння. Крім того, на думку апелянта, після смерті ОСОБА_7 відкривається спадщина лише на 1/2 частину домоволодіння, то право власності на вказану частку ОСОБА_5 повинна оформляти в порядку спадкування шляхом отримання в нотаріальній конторі одного свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя і другого свідоцтва про право на спадщину за законом. Оформлення права власності на спадкове майно у органах місцевого самоврядування законодавством не передбачено.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечили, вказавши, що і по суті позовних вимог і у зв'язку з пропущенням позовної давності у позові належить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнала. Дала пояснення, у яких зазначила, що оформила в сільській раді право власності на спадкове майно, після дарування повідомила про це всіх дітей. Однак вважає, що її обманули, вона не знала, що підписує, правочин укладався вдома, а не у нотаріальній конторі. Позивачка регулярно, кожного року приїжджала в Україну та допомагала їй. Просила задовольнити апеляційну скаргу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 на судове засідання не з'явився, про причини суд не повідомив.

Представник Дорогівської сільської ради просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вказав, що після смерті спадкодавця до них звернулась тільки ОСОБА_5, на яку й оформили будинок та землю. До того він числився за померлим ОСОБА_7

Заслухавши пояснення сторони, представників сторін, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно матеріалів справи, у подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було троє дітей: дочки ОСОБА_3, ОСОБА_10 та син ОСОБА_4 (а.с. 7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11 відповідно до копії Свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 16.09.1996 (а.с. 9).

Згідно копії Довідки виконавчого комітету Дорогівської сільської ради № 980 від 09.12.2002 ОСОБА_7 на день смерті проживав у спірному будинку і заповіт від його імені у виконкомі сільської ради не посвідчувався (а.с. 14).

На а.с. 15, 16 містяться копії ощадних книжок померлого ОСОБА_7, а також копія його Страхового свідоцтва № 402 (а.с. 17) та Пенсійного посвідчення (а.с. 18).

Згідно копії Рішення виконавчого комітету Дорогівської сільської ради від 08.07.2008 № 40 вирішено оформити право власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_5 Підставою для ухвалення виконкомом сільської ради вказаного рішення була заява ОСОБА_5 (а.с. 91).

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2008 спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_5 Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з грошових вкладів з належними відсотками та усіма компенсаціями за них, що знаходяться на рахунках, які належали ОСОБА_7 на підставі ощадних книжок (а.с. 34).

Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.05.2009 ОСОБА_5 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 (далі - спірне будинковолодіння) (а.с. 10), що також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації (а.с. 11).

Відповідно до копії нотаріально посвідченого Договору дарування від 17.11.2009 відповідач ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно Довідок виконавчого комітету Дорогівської сільської ради від 22.12.2014 позивач після смерті батька в селі не проживає (а.с. 51), з приводу оформлення частки спадкового майна в сільську раду не зверталася (а.с. 52), а в спадкове майно після смерті ОСОБА_12 вступила його дружина ОСОБА_5 (а.с. 53).

З Довідок Комунального підприємства «Дирекція замовника» за № 11/1-4 від 17.01.15р.та КП «Єдиний розрахунковий центр» за № 02-02/369 від 28.01.2015 вбачається, що ОСОБА_3 з 23.03.1990 по 22.05.1996 була зареєстрована по АДРЕСА_2, а з 04.06.1996 по 23.12.2002 по АДРЕСА_3 (а.с.62-63).

Відповідно до Довідок Дорогівської сільської ради від 11.02.2015 за №№ 133, 134 видно, що на день смерті ОСОБА_7 проживала і була зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_1 його дружина ОСОБА_5 До 22.12.1990 був зареєстрований ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_4.( а.с.73-74).

У справі, яка переглядається, спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 1 січня 2004 року, тому суд обґрунтовано застосував до спадкових відносин норми ЦК УРСР у редакції від 18 липня 1963 року.

Згідно зі статтею 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Установивши, що на день смерті ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_1 проживала вдова померлого ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що остання прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Проте, у подальшому, всупереч вимогам ст. ст. 549 та 560 ЦК УРСР, суд першої інстанції поза передбаченою цим Кодексом процедурою спадкування, в порушення прав спадкоємців, визнав правомірним рішення виконавчого комітету Дорогівської сільської ради від 08.07.2008 № 40, яким оформлено право власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_5 та видане на підставі вказаного рішення Свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння. Відтак, і Договір дарування від 17.11.2009 є укладеним з порушенням закону, оскільки право власності ОСОБА_5 на спадкове майно відбулося з порушенням законодавчо встановленої форми.

Разом з тим, спадкодавець помер ще у 1996; рішення про оформлення права власності прийнято у 2008 році; свідоцтво про право власності видано на ОСОБА_5 у 2009, а ОСОБА_3 звернулася до суду в грудні 2014 року, таким чином останньою пропущено строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Твердження позивача про те, що вона фактично прийняла спадщину доказами не підтверджені і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та визнання недійсним договору дарування житлового будинку у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - задовольнити частково. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та визнання недійсним договору дарування житлового будинку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

О.Є. Меленко