Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/226/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грек М. М.
Категорія 30 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Жигановської О.С., Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Церпіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року,-

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування спричинених матеріальних збитків 30 440,45 грн, 1 100,00 грн оплати проведеного експертного дослідження, 1 108,75 грн додаткових витрат, пов'язаних з частковим відновленням прав, 400,00 грн витрат по евакуації транспортного засобу та 5 000 грн моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30 440,45 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 1 100,00 грн оплати проведеного експертного дослідження, 1 108,75 грн додаткових витрат, пов'язаних з частковим відновленням прав, 400,00 грн витрат по евакуації транспортного засобу та 1 500,00 грн моральної шкоди, 574,10 грн судових витрат, а всього на загальну суму 35 123,30 грн.

Не погоджуючись із вказаним відповідачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно було взято до уваги розрахунок наданий позивачем, який не підтверджений жодним належним доказом. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, суд не вказав в чому полягає моральна шкода та не врахував, що ОСОБА_1 не був володільцем транспортного засобу на час дорожньо-транспортної пригоди, а відтак є неналежним позивачем по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Пунктом 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року (далі - Постанова) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав, а згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 1 листопада 2013 року о 18 годині 45 хвилин на автомобільній дорозі Кременець - Біла Церква км.275 +63, ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ - 2109, днз НОМЕР_1 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобілю VOLKSVAGEN GOLF 4, днз НОМЕР_2 були спричинені численні механічні пошкодження. Вказані пошкодження унеможливили подальше використання транспортного засобу.

Відповідно до постанови Ружинського районного суду Житомирської області в справі про адміністративне правопорушення № 291/1739/13-п від 15 листопада 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 - відповідача по справі (а.с. 15).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Право власності на автомобіль VOLKSVAGEN GOLF 4, днз НОМЕР_2, 2001 року випуску, належить ОСОБА_3 та посвідчується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, виданим 26.08.2008 року Жмеринським ВРЕР УДА1 УМВС України у Вінницькій області. Вищевказаним автомобілем з 24.01.2013 року володіє позивач на підставі довіреності від власника (а.с. 9, 131).

Враховуючи вищевикладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

На підтвердження своїх вимог щодо відшкодування майнової шкоди, позивачем надано висновок № 3637 від 13.11.2013 року, з якого видно, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля VOLKSVAGEN GOLF 4 складає 204 934,08 грн, ринкова вартість автомобіля складає 79 683,00 грн (а.с. 20-26). За проведення даного експертного автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 1 100,00 грн та витрачено 400,00 грн за послуги евакуатора (а.с. 19). Крім того, позивач просив стягнути з відповідача додаткові витрати, пов'язані з частковим відновленням прав, а саме 1 108,75 грн, витрачених ним на придбання бензину для поїздок (а.с. 18). Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач в повному обсязі довів суму заподіяної майнової шкоди в розмірі 33 049,20 грн. Однак з таким висновком суду, колегія суду погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у страховика - «Житомирська регіональна дирекція» філія ПрАТ «Страхове товариство «ГАРАНТІЯ» (м. Житомир, вул. Перемоги 7-а) про, що свідчить відповідний поліс № АС/0850385.

Згідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновку № 278 експертного автотоварознавчого дослідження по визначення матеріального збитку від 19.11.2013 року, вартість матеріального збитку власника автомобіля VOLKSVAGEN GOLF 4 від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП складає 78 861,89 грн. Даний розмір погоджений ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», як страховиком.

Позивач в суді апеляційної інстанції показав, що під час проведення оцінки автомобіля марки VOLKSVAGEN GOLF 4 він був присутній, зауважень щодо неповноти чи не правильності даного Звіту у нього не було, погодився із переліком пошкоджень, зазначених експертом. Він поставив свій підпис у Договорі про узгодження розміру страхової виплати.

ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» частково виплачено страхове відшкодування у розмірі 49 490,00 грн (а.с. 142, 143, 53-55).

З урахуванням викладеного, посилання позивача на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3637 від 13.11.2013 року, як на підставу для задоволення позовних вимог не може бути прийнято судом, оскільки даний висновок складений за власної ініціативи позивача, без повідомлення відповідача та страхової компанії. За таких обставин, судова колегія не може прийняти даний висновок, як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України.

Посилання позивача на те, що ним понесені додаткові витрати в сумі 1 108,75 грн (вартість бензину) пов'язані з виплатою страхового відшкодування, як то найм автомобіля для поїздок в м. Житомир до страховика для подачі документів, їх оформлення, є голослівними та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 1 100,00 грн за проведення експертного дослідження та 1 108,75 грн додаткових витрат, пов'язаних з частковим відновленням прав підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні даних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду приходить до висновку про необхідність зменшення майнової шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 з 30 340,45 грн до 29 371,89 грн. Рішення суду першої інстанції щодо відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг евакуатора відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не має.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції правильно було враховано обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань позивача, їх негативний наслідок, пов'язаний зі знищенням транспортного засобу та неможливістю його подальшого використання. На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, що відповідає положенню п.п. 8, 9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, підлягає зменшенню і розмір судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме з 574,10 грн до 419,60 грн.

За таких обставин, коли судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, проте неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає зміні, зі зменшенням загального розміру з 35 123,30 грн до 31 691,49 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 100,00 грн за проведення експертного дослідження та 1 108,75 грн додаткових витрат, пов'язаних з частковим відновленням прав скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з 30 440,45 грн. до 29 371,89 грн, судового збору з 574,10 грн до 419,60 грн; всього з 35 123,30 грн до 31 691,49 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді