Справа №592/11/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 22-ц/788/1124/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги ОСОБА_3, а також представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 вересня 2005 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 належні йому 41/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель по АДРЕСА_1 м. Суми, а ОСОБА_3, в свою чергу, зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_4, забезпечуючи його продуктами харчування, одягом, медичними препаратами, необхідною допомогою і зберігати за ним право безоплатного довічного користування з правом довічного безкоштовного проживання у вказаній частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання, а саме: на незабезпечення позивача одягом, ліками, продуктами харчування, а також створення перешкод у вільному доступі до житла, він просив суд розірвати цей договір.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 05 вересня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1035.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Вказане рішення суду відповідач та представник позивача оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки всім доказам, зокрема, показанням допитаних під час розгляду справи судом першої інстанції свідків, які підтвердили факт належного виконання відповідачкою умов договору довічного утримання, в той час як доводи позивача ґрунтуються лише на його поясненнях та поясненнях його брата ОСОБА_6

Також відповідачка вважає, що належним чином виконувала договір довічного утримання, про що свідчить його тривалий термін - майже 10 років, і має намір надалі добросовісно виконувати свої обов'язки за цим договором.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5, погоджуючись в цілому з рішенням суду першої інстанції про розірвання договору довічного утримання, вважає помилковими висновки суду щодо належного виконання відповідачкою умов договору довічного утримання до серпня 2014 року, а також його висновки про неможливість виконання умов договору довічного утримання у зв'язку з відмовою позивача від утримання, на підставі яких було ухвалено оскаржуване рішення, у зв'язку з чим просив змінити це рішення і виключити з його мотивувальної частини вказані висновки, як такі, що не відповідають дійсності.

В доводах апеляційної скарги представник позивача зазначає, що обґрунтовуючи судове рішення, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги поданий відповідачкою інший позов про розірвання цього ж договору довічного утримання з підстав неможливості його виконання, в той час як підставою звернення позивача до суду з даним позовом стало саме невиконання відповідачкою умов договору довічного утримання.

Також представник позивача посилається на неправильну оцінку показів свідків, зроблену судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 і її представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про задоволення саме їх апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5 про задоволення їх апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3 необхідно відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1036/52 (а.с.6, 7).

Відповідно до п.п.1, 4 вказаного договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 належні йому 41/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих будівель та побутових споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язалась довічно повністю утримувати (доглядати) ОСОБА_4 та забезпечувати його продуктами харчування, одягом, медичними препаратами, необхідною допомогою і зберігати в його довічному безоплатному користуванні з правом довічного безкоштовного проживання вищезгадану частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель.

Згідно з п.5 договору довічного утримання (догляду) сума матеріального забезпечення (продуктами харчування, одягом, доглядом та необхідною допомогою) сторонами визначена в розмірі 150 грн. щомісячно та встановлено, що така сума підлягає індексації у порядку встановленому законом.

Як передбачено п.6 цього договору довічного утримання, він може бути розірваний за згодою сторін, а в разі відмови від добровільного розірвання однією із сторін або невиконання умов договору - через районний суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з серпня 2014 року перешкоджає відповідачці належним чином виконувати її обов'язки за договором довічного утримання, тому, посилаючись на неможливість відповідача в подальшому в повній мірі виконувати свої зобов'язання за договором, дійшов висновку про недоцільність існування договірних відносин, що виникли з договору довічного утримання (догляду) з огляду на те, що обидві сторони наполягають на його розірванні, так як відповідачка також звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання з підстав неможливості подальшого виконання нею зобов'язань з вини позивача, який розглядається в іншій справі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Положеннями ст.750 ЦК України передбачено, що набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Також вимогами ст.751 ЦК України встановлено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

У ч.1 ст.755 ЦК України зазначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Крім того, у ст.756 ЦК України йдеться про те, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу для розірвання договору довічного утримання позивач ОСОБА_4 у позові посилався саме на неналежне виконання відповідачкою, як набувачем, своїх обов'язків за спірним договором.

Сама відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечувала тих обставин, що після того, як позивач повернувся проживати в будинок по АДРЕСА_1 у м. Суми вона не може в повній мірі виконувати свої обов'язки за договором довічного утримання, зазначаючи, що позбавлена такої можливості внаслідок перешкод, які їй чиняться, а саме: позивач відмовляється від її допомоги у продуктах харчування, медикаментах, а також скаржиться на неї до органів міліції з приводу того, що вона не надала йому всіх ключів від дверей до будинку, щоб можна було безперешкодно ним користуватись.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про зворотнє не знайшли свого підтвердження матеріалами справи за період після серпня 2014 року, коли позивач став проживати у будинку, однак, за час до вказаного періоду доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про належне виконання умов договору не спростовані, враховуючи, що вказані обставини за той період підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а також ОСОБА_14

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що права набувача, тобто відповідача у справі, у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з неможливістю подальшого виконання ним обов'язків за договором з підстав, що мають істотне значення, підлягають захисту у порядку, визначеному ч.2 ст.756 ЦК України, а не шляхом відмови у задоволенні позову про розірвання договору довічного утримання, на чому в апеляційній скарзі наполягає відповідач.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 стосовно непогодження з деякими висновками суду першої інстанції і, відповідно, зміни рішення суду, то до них колегія суддів ставиться критично, так як висновки суду і щодо належного виконання відповідачкою умов спірного договору станом до серпня 2014 року і стосовно неможливості виконання умов цього договору у зв'язку з відмовою позивача від утримання зроблені на підставі зібраних і належно оцінених доказів, які позивачем не спростовані, в тому числі і показами свідка ОСОБА_6, який дав свідчення на користь цих висновків.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а його висновки відповідають обставинам справи, тому вказане рішення, як законне і обґрунтоване, необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги, відповідно, ¬- відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, а також представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -