Справа №2-2203/11 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження №22-ц/784/229/15
Головуючий першої інстанції: Батченко О.В.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, який також є третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача, представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), треті особи: ОСОБА_2, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про розірвання договорів, зняття арешту, визнання особи такою, що не є стороною в договорі,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк», в якому просив розірвати кредитний договір № 03/1/002/08-G, укладений між сторонами 08 січня 2008 року, а також договір поруки № 03/1/002/2/08-G, укладений в той же день між ПАТ «Кредитпромбанк» та третьою особою ОСОБА_2

Протягом розгляду справи судом ОСОБА_4 неодноразово уточнював позовні вимоги, додатково просив: розірвати договір іпотеки, укладений сторонами 08 січня 2008 року, за яким позивачем було передано в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, та зняти арешт з цього будинку; стягнути з відповідача вартість ремонтних робіт, необхідних для відновлення в належному стані предмету іпотеки, в розмірі 300 000грн. 00коп. та відшкодування немайнової (моральної) шкоди в розмірі 300 000грн.00коп. Крім цього позивач також просив встановити те, що ПАТ «Дельта Банк», який 26.06.2013р. купив у ПАТ «Кредитпромбанк» право вимоги, у т.ч. і по укладеному сторонами кредитному договору, не є стороною вищезазначених кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки та не є особою у зобов'язанні (а.с. 33-35, 40-41, 98-102, 206-210).

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що відповідачем порушені умови кредитного договору, в зв'язку з чим у заявленому до нього ПАТ «Кредитпромбанк» позову про стягнення заборгованості ціна позову зазначена невірно. Також відповідачем під час укладення договору порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: створення несправедливих та дискримінаційних умов щодо виконання кредитного договору, пред'явлення непередбачених договором майнових вимог, істотне порушення умов кредитного договору, що призвело до погіршення тих умов, на які розраховував позивач під час укладення кредитного договору. Таке є наслідком впливу обману з боку Банку і помилки позивача та третьої особи, які полягають у тому, що Банк скориставшись їх юридичною необізнаністю, склав спірні договори всупереч діючому законодавству України з порушеннями настільки істотними, що якщо б позичальник та поручитель були з ними ознайомлені, то ніколи б не уклали ці договори. Так, Банк не поінформував споживача у письмовому вигляді про кредитні умови, у тому числі форми забезпечення, тип процентної ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту, приховав від позичальника та поручителя те, що вартість кредиту є непомірно великою, що в умовах світової кризи призвело до неможливості належного виконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення чергових платежів, що виключає його відповідальність на підставі ст.. 617 ЦК України. В свою чергу, Банк, вимагаючи дострокового повернення кредиту у повному обсязі настільки змінив умови кредитного договору, що цей договір втратив свою суть, що, на думку позивача, є підставою для його розірвання та розірвання договорів поруки і іпотеки. До того ж підставою для розірвання договорів позивач вказував те, що рішенням суду з нього та ОСОБА_2 достроково стягнута в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, а, отже, кредитні правовідносини сторін припинилася, як і припинились правовідносини за договорами, якими забезпечувався кредитний договір. Крім того, внаслідок порушення прав споживача при укладанні кредитного договору та у процесі його виконання діями відповідача йому була спричинена моральна шкода в розмірі 300000грн.00коп.

Також, як зазначив позивач, ПАТ «Кредитпромбанк» був вигодонабувачем за договором страхування, за яким його житловий будинок, що є предметом іпотеки, було застраховано, у травні 2009 року стався страховий випадок, проте, внаслідок ненадання відповідачем страховій компанії необхідних документів страхове відшкодування не було виплачено, що спричинило йому з вини відповідача майнову шкоду в розмірі вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення в належному стані предмету іпотеки, в сумі 300000грн. 00коп.

Представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

З письмових заперечень представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк» також вбачається, що Банк вважає позов необґрунтованим

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 8 січня 2008 року ОСОБА_4 уклав із ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») договір кредиту №03/1/002/08-G, за умовами якого отримав 442 800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,64% річних, з кінцевим строком погашення до 7 січня 2033 року. У забезпечення виконання цього договору 8 січня 2008 року ОСОБА_2 уклав договір поруки №03/1/002/2/08-G, за умовами якого зобов'язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_4 Також у забезпечення виконання кредитного договору 08 січня 2008 року ОСОБА_4 уклав із ВАТ «Кредитпромбанк» договір іпотеки, за яким позивачем було передано в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5-13, 61-63).

Внаслідок невиконання ОСОБА_4 з лютого 2009 року умов Договору кредиту рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість, що утворилась станом на 23 грудня 2009 року, у розмірі 500 342 грн. 74 коп., із яких 15061 грн. 22 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 45 361 грн. 26 коп. прострочена заборгованість за процентами, 417 195 грн. 92 коп. поточна заборгованість за кредитом, 3 442 грн. 90 коп. поточна заборгованість за процентами, 5 997 грн. 44 коп. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, а також 13 284 грн. штрафу за ненадання банку договору страхування предмета іпотеки (а.с. 183-184, 190-193)

За положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав недоведеними посилання позивача про неналежне виконання ПАТ «Кредитпромбанк» умов кредитного договору в зв'язку з невірним зарахуванням сплачених позичальником на погашення кредиту сум та пред'явлення непередбачених договором майнових вимог, оскільки вищевказаним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 р. було встановлено, що розрахований Банком розмір кредитної заборгованості є вірним, отже, умови кредитного договору Банк не порушував, а тому відсутні передбачені ч.2 ст. 651 ЦК України підстави для розірвання кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст.ст.599-601, 604-609 ЦК. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, само по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно вважав безпідставними посилання позивача як на підставу розірвання договорів кредиту, поруки та іпотеки на те, що в зв'язку з ухваленням 12 травня 2011 р. Центральним районним судом м. Миколаєва рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про припинення договірних відносин, оскільки дотепер зазначене рішення боржниками не виконано.

Згідно положень ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, або змінений на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. При цьому зміна договору за рішенням суду допускається лише у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зміна економічної ситуації, зокрема, настання світової фінансової кризи, не може бути підставою для розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позики якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), передбачено ч. 2 ст. 1050 цього Кодексу. Про таке право ВАТ «Кредитпромбанк» у разі неналежного виконання ОСОБА_4 обов'язків за кредитним договором зазначено у пункті 6.3. цього договору.

За такого, позивачем не доведено наявності всіх умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо розірвання договорів кредиту, поруки та іпотеки з підстав передбачених ст. 652 ЦК України.

Відсутність у боржника необхідних коштів для належного виконання зобов'язання не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено ст.617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Мирова фінансова криза, на яку посилається позивач як на причину неналежної сплати кредитних платежів, не є випадком або непереборною силою у розумінні статті 617 ЦК України. До того ж кредит надавався позивачу у національній валюті України - гривні.

За таких обставин немає підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про наявність передбачених ст. 617 ЦК України підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язань за кредитним договором .

Зміст укладеного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору. До того ж як вбачається з пункту 8.3. власноручно підписаного позивачем кредитного договору, ОСОБА_4 підтверджував факт письмового ознайомлення з умовами кредитування Банку, за якими надавався кредит, а також підтверджував, що всі умови договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень і запитань не має.

Отже, при укладанні кредитного договору позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значенні (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 р., правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Враховуючи, що позивачем доведено, що при укладенні кредитного договору Банк заперечував наявність яких-небудь обставин, які могли перешкодити укладанню цього договору, або замовчував існування таких обставин, посилання ОСОБА_4 на введення Банком позичальника в оману не ґрунтується на положеннях закону та обставинах справи.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, посилання позивача як на підставу заявлених вимог на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», укладення спірних правочинів під впливом обману та помилки можуть бути підставою для визнання спірних договорів недійсними, проте таких вимог позивачем не було заявлено.

Оскільки судом не було встановлено порушення діями відповідача прав ОСОБА_4 як споживача послуг Банку, суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївській області від 27 січня 2014р., було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", третя особа - ПАТ "Кредитпромбанк", про стягнення страхового відшкодування. Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили того, що ОСОБА_4 не довів пошкодження застрахованого майна внаслідок настання страхового випадку, визначеного п. 9. 4 укладеного сторонами договору добровільного страхування майна, а тому відсутні підстави для стягнення із страховика на користь позивача страхового відшкодування (а.с. 248-252).

За таких обставин, враховуючи положення ч.3 ст. 61 ЦПК України, суд першої інстанції вірно вважав необґрунтованими вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ПАТ «Кредитпромбанк» майнової шкоди в розмірі вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення в належному стані предмету іпотеки, в зв'язку з недоведеністю доводів позивача, що страхове відшкодування йому не було виплачено саме з вини Банку внаслідок ненадання останнім страховій компанії необхідних документів.

Згідно положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст.16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Між тим, обраний позивачем спосіб захисту - встановлення того, що ПАТ «Дельта Банк» не є стороною укладених ОСОБА_4 з ВАТ «Кредитпромбанк» кредитного договору та договору іпотеки, не є стороною укладеного ОСОБА_2 з ВАТ «Кредитпромбанк» договору поруки, а також не є особою у зобов'язанні - не встановлений ані законом, ані договором.

Таким чином, судом правильно відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог..

До того ж, відповідно до змісту ст.ст. 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Як вбачається з технічного запису судового засіданні від 04 листопада 2014 року у суді першої інстанції, судом було роз'яснено представнику позивача право на залучення до участі у справі у якості відповідача ПАТ «Дельта Банк», проте ОСОБА_2 наполягав на тому, що відповідачем повинен бути лише ПАТ «Кредитпромбанк».

Отже, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин справи - є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді