Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1185/15 Головуючий у 1 інстанції: Моцний О.С.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

У позові зазначав, що 12.06.2014 року був розслідуваний факт хронічного професійного захворювання. 09.07.2014 року МСЕК встановила позивачу 25% стійкої втрати працездатності та третю групу інвалідності. Хвилювання нервово-психологічного характеру призвели до розладу функцій організму, обмежили життєздатність, через що позивач зазнав моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_3 7 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» судовий збір в розмірі 246,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП «Селидіввугілля» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Апелянт ДП «Селидіввугілля» та представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області належним чином повідомлені про місце та час розгляду апеляційної скарги, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Надали суду письмові пояснення, в яких просять суд скасувати рішення суду із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Тому, відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, щопозивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я з виплатою вихідної допомоги як пенсіонеру, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-10).

Згідно з актом розслідування форми П-4 від 12.06.2014 року встановлено, що причиною професійного захворювання є важка фізична праця та категорія робіт середнього ступеня важкості - піднімання та перенесення ваги складало від 10 - 30 кг на відстань 10 - 20 м протягом 30 -14 % робочої зміни; недосконалість технологічних процесів, відсутність протирадикулітних поясів (а.с. 4).

Висновком МСЕК від 09.07.2014 року позивачу вперше встановлено втрату 25% професійної працездатності через професійне захворювання та встановлено третю групу інвалідності ( а.с. 11-12).

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, пояснення та заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам та дійшов правильного висновку, що внаслідок професійного захворювання, яке виникло в зв'язку з виконанням позивачем важкої фізичної праці, перенесенням та підніманням важкості, недосконалістю технологічних процесів, відсутністю протирадикулітних поясів, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з професійним захворюванням, внаслідок яких йому встановлено 25% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у душевних стражданнях, пов'язаних зі зміною у звичному перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у безповоротності змін у стані його здоров'я.

Розмір моральної шкоди у сумі 7 500 грн. визначено судом відповідно до вимог ст. 23 ЦК України з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 9 зазначеної постанови з врахуванням глибини моральних та фізичних страждань позивача та відповідає вимогам розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, оскільки висновком МСЕК не встановлено факту спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними.

Враховуючи аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Узагальнення судової практики, 01.02.2012року), до доказів про завдання моральної шкоди належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відтак, якщо позивач надав докази його професійного захворювання та завдання йому моральної шкоди, а ні позивач, ні відповідач не просили суд про призначення медико-соціальної експертизи, то в суду не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статей 10, 143-145), які мають суто змагальний характер доказування.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у позивача виявлене професійне захворювання, що саме по собі свідчить про спричинення йому моральної шкоди, оскільки внаслідок професійного захворювання змінився його звичний перебіг життя, він визнаний інвалідом третьої групи, йому необхідно тривалий час лікуватися, відновити професійну працездатність не можливо.

Таким чином, дослідивши обставини справи та надані суду докази, суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що позивачу спричинено моральну шкоду та частково задовольнив вимоги позивача, стягнув на його користь моральну шкоду в розмірі 7 500 грн.

Такий висновок суду відповідає засадам розумності і справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, аполягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: