Справа №705/4991/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого- судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості. В позові позивач вказує, що 01 жовтня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір за № 010/02-47/1106-08, у відповідності до якого позивач надав третій особі кредит у сумі 1 700 000, 00 грн. для придбання нерухомого майна, терміном до 30.09.2016 року зі сплатою 21,5 % річних. Позивач в позові зазначає, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем укладено з відповідачем - ОСОБА_3 договір поруки № 010/02-47/1106-08п1 від 01 жовтня 2008 року. Відповідно до п. 1.2 договору поруки № 010/02-47/1106-08п1 від 01.10.2008 року ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед кредетором ( АТ « Райффайзен Банк Аваль») відповідати за зобов'язаннями боржника (ОСОБА_4), які виникають з умов кредитного договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, у повному обсязі цих зобов'язань. Відповідно до п. 1.5.1 частини №2 кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється третьою особою щомісячними платежами, розміри та строки яких визначаються графіком погашення кредитної заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору), починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено видачу кредитних коштів. Цим же пунктом кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту. В позові вказано, що у відповідності до кредитного договору (п. 1.7.1 частини 2), позивач на підставі заяв третьої особи від 02.10.2008 р., меморіальних ордерів № 4, 6 від 02.10.2008 р. перерахував кредитні кошти на поточний рахунок позичальника в сумі 1 700 000 (один мільйон сімсот тисяч) грн., тим самим повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Згідно додаткової угоди № 1 від 27.05.2009 р. до кредитного договору, фактичну заборгованість за сумою кредиту збільшено на суму простроченої заборгованості за процентами в розмірі 56 619 (п'ятдесять шість тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 12 коп. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. В позові також зазначено, що третьою особою не виконуються умови вищевказаного кредитного договору, а саме позичкова заборгованість та проценти за користуванням кредитом не сплачуються позичальником. Уманським міськрайонним судом Черкаської області від 09.04.2013 року у справі № 2-1433/11 прийнято рішення про дострокове солідарне стягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 426 826,99 грн., а саме позичкова заборгованість у сумі 1 459 643,76 грн., заборгованість за процентами - 735 023,71 грн., пеня - 232 159,52 грн. Також в позові зазначено, що заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) станом на 07.07.2014 року складає 1 437 747 ( один мільйон чотириста тридцять сім тисяч сімсот сорок сім) грн.. 87 коп. Згідно пп.4.1.1 ст.4 №2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. Позичальнику - по позову даному третій особі ОСОБА_4 за несвоєчасне сплату заборгованості за кредитом здійснено нарахування пені в сумі 245 328 гривень 97 копійок. Заборгованість за процентами станом на 07.07.2014 року складає 1 161 041 грн. 11 коп. З порушення строків сплати процентів відповідачу здійснено нарахування пені в сумі 314 668 грн.73 коп. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 07.07.2014 року складає 3 158 786 грн. 69 коп. з них: заборгованість за кредитом - 1 437 747,87 грн.; заборгованість за процентами - 1 161 041,11 грн.; пеня за порушення строків оплати суми кредиту - 245 328,97; пеня за несвоєчасне погашення процентів - 314 668,73 грн. Пунктом 3.1. договору поруки № 010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 року сторони встановили, що у випадку невиконання боржником всіх або окремо взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки та відшкодування збитків. Таким чином, позивач вказує, що зобов'язання, які витікають з кредитного договору № 010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 року, третьою особою та відповідачем порушені, належним чином і у встановлений термін не виконані. Тому в позові позивачем ставиться питання про стягнення з ОСОБА_3 ( за договором поруки 3 010/02-47/1106-08п1 від 01.10.2008 року) на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №01-/02-47/1106-08 від 01 жовтня 2008 року в сумі 3 158 786 грн. 69 коп. та стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити в повному обсязі. Він також в своїх поясненнях в суді вказував, що по рішенню суду з позичальника та одного з поручителів уже було стягнуто суму заборгованості по відповідному кредитному договору ( в т.ч. і тіло кредиту), яка нараховувалась станом на 27.02.2013 року. Рішення суду було винесено 09.04.2013 року і з позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 по рішенню суду було стягнуті грошові кошти в сумі 2 426 826,99 грн. заборгованості по відповідному кредитному договору. На той час в позові в якості відповідача також було вказано було і ОСОБА_3, однак, відносної неї, за заявою представника позивача, позов було залишено без розгляду. Оскільки те рішення суду не виконується і заборгованість по кредитному договору не погашається, не дивлячись на наявність виконавчого провадження, позивач вбачає підстави для стягнення суми заборгованості з іншого поручителя в повному обсязі, яка була нарахована станом на 07.07.2014 року. При цьому представник позивача в своїх поясненнях в суді підтвердив, що сума заборгованості, що стягується з відповідача поданому позову включає в себе і заборгованість по даному кредиту, яка уже була стягнута з позичальника та іншого поручителя солідарно по рішенню суду. Також він вказував, що він не вбачає підстав для застосування строку позовної давності за даних обставин. В своїх поясненнях в суді представник позивача підтвердив, що заборгованість по даному кредитному договору виникла ще в 2011 році і у зв»язку з цим в квітні 2011 році ОСОБА_4 направлявся лист з вимогою погасити заборгованість. Оскільки заборгованість зростала, то банк звернувся до суду з відповідним позовом, за результатами розгляду якого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 09 квітня 2013 року було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені.

Відповідач ОСОБА_3 в у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що про договір поруки вона дізналася лише тоді , коли банк звернувся до суду з відповідним позовом. Вона ніколи ніяких договорів з банком не підписувала, і про існування договору поруки її нічого не відомо, оскільки підписи на документах, які позивачем долучені до матеріалів позову її не належать. Вона пояснила, що в той період часу, до якого відносяться події по укладенню договору поруки, вона хворіла та перебувала у зв»язку з цим систематично на лікуванні. Представники відповідача в судовому засіданні вказували на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, особа, яку вони представляють, і яка в позові вказана в якості відповідача - з позивачем ніяких відносин не має і тому ніяких зобов»язань у неї перед банком не має і бути не може. Вони вказували також, що ОСОБА_3 договору поруки не підписувала і тому вона не є належним відповідачем по справі. Крім того, вони вказували, що банком пропущені встановлені чинним законодавством України строки, для звернення до суду з відповідним позовом. Вони вказували, що про порушення позичальником взятих на себе зобов»язань банку стало відомо, ще в січня 2011 року, що підтверджується матеріалами справи. В послідуючому в 2011 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з позичальника і одного з поручителів і позов судом було задоволено. Представники відповідача в судовому засіданні вказували, що за даних обставин є незрозумілим на якій підставі в 2014 році банк звернувся до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, по якому спір уже вирішено в судовому порядку з винесенням рішення про стягнення коштів. Банк через 3 роки і сім місяців звернувся до суду з позовом про захист прав, про порушення яких йому було відомо в січня 2011 року і які він уже захистив шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив. що у банку не має підстав для звернення до суду з відповідним позовом. В даний час рішення суду від 09 квітня 2013 року виконується у примусовому порядку . В зв»язку з цим накладено арешт на його автомобіль і даний автомобіль вилучено з метою примусової реалізації . Також вживаються дії по примусовій реалізації іпотечного майна на придбання якого ним і було отримано кредит у банку. Однак ціни були занадто занижені, на відповідний об»єкт нерухомості, і тому ця процедура дещо затягнулася. Він вказував, що при реалізації відповідного майна виконавчою службою, ним буде здійснено виконання попереднього рішення суду і погашено заборгованість.

Вислухавши представника позивача, відповідача, передставників відповідача, третю особу вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту) 01 жовтня 2008 року уклав з ОСОБА_4 кредитний договір № 010/02-47/1106-08 (а.с.24-36).

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_4 було надано кредит у сумі 1 700 000, 00 грн. для придбання нерухомого майна, терміном до 30.09.2016 року зі сплатою 21,5 % річних. Кредит надано позичальнику на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування (п.3.1 кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем укладено з відповідачем - ОСОБА_3 договір поруки № 010/02-47/1106-08п1 від 01 жовтня 2008 року. Відповідно до п. 1.2 договору поруки № 010/02-47/1106-08п1 від 01.10.2008 року ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед кредитором ( АТ « Райффайзен Банк Аваль») відповідати за зобов'язаннями боржника (ОСОБА_4), які виникають з умов кредитного договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, у повному обсязі цих зобов'язань.(а.с.37-39) .

Відповідно до п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється третьою особою щомісячними платежами, розміри та строки яких визначаються графіком погашення кредитної заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору), починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено видачу кредитних коштів. Цим же пунктом кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту.

У відповідності до кредитного договору (п. 1.7.1 частини 2), позивач на підставі заяв третьої особи від 02.10.2008 р., меморіальних ордерів № 4, 6 від 02.10.2008 р. перерахував кредитні кошти на поточний рахунок позичальника в сумі 1 700 000 (один мільйон сімсот тисяч) грн., тим самим повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

Згідно додаткової угоди № 1 від 27.05.2009 р. до кредитного договору, фактичну заборгованість за сумою кредиту збільшено на суму простроченої заборгованості за процентами в розмірі 56 619 (п'ятдесят шість тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 12 коп. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику.

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2013 року у справі № 2-1433/11 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 426 826,99 грн., тобто позов банку було задоволено. В рішенні суду від 09 квітня 2013 року зазначено, що станом на 27.02.2013 року у боржника ОСОБА_4 перед банком по кредитному договору № 010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 року утворилась заборгованість в розмірі 2 426 826,99 коп., а саме: 1 459 643,76 грн. - заборгованість за кредитом; 735 023,71 грн.- заборгованість по відсоткам; 232 159,52 грн. - пеня. Оскільки, в забезпечення умов кредитного договору банком з відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки №010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 року, то сума заборгованості по кредитному договору по рішенню суду стягнута з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 2 426 826, 99 грн. Також в рішенні суду від 09 квітня 2013 року вказано про те, що позов ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору № 010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 року заключеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, визнання недійсним з моменту укладення договору поруки від 01 жовтня 2008 року № 010/02-47/1106-08п1 заключеного ОСОБА_3 та ВАТ «»Райффайзен Банк Аваль» - було залишено без розгляду. Крім того в тексті рішення суду зазначено, що в ході розгляду відповідної цивільної справи за заявою представника ПАТ»Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги пред»явлені до ОСОБА_3 - були залишені без розгляду.

Заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) станом на 07.07.2014 рік складає - 1 437 747, 87 грн ( один мільйон чотириста тридцять сім тисяч сімсот сорок сім гривень вісімдесят сім копійок) .

Згідно пп.4.1.1 ст.4 №2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. Третій особі ОСОБА_4 за несвоєчасне сплату заборгованості за кредитом здійснено нарахування пені в сумі 245 328 гривень 97 копійок.

Заборгованість за процентами станом на 07.07.2014 рік складає 1 161 041 грн. 11 коп. З порушення строків сплати процентів відповідачу здійснено нарахування пені в сумі 314 668 грн.73 коп.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 07.07.2014 року складає 3 158 786 грн. 69 коп. з них: заборгованість за кредитом - 1 437 747,87 грн.; заборгованість за процентами - 1 161 041,11 грн.; пеня за порушення строків оплати суми кредиту - 245 328,97; пеня за несвоєчасне погашення процентів - 314 668,73 грн.

Пунктом 3.1. договору поруки № 010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 року сторони встановили, що у випадку невиконання боржником всіх або окремо взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки та відшкодування збитків.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки №010/027/1106-08 від 01.10.2008 року передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов'язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред'явлення вимог до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи позичальником ОСОБА_4 спочатку виконувались зобов'язання за кредитними договорами. В послідуючому, у зв»язку з невиконанням умов укладеного кредитного договору позичальником банк звернувся до суду з відповідним позовом в 2011 році ( цивільна справа № 2-1433/11, №2/705/51/14) і в зазначеному позові відповідачами були вказані позичальник ОСОБА_4, та два поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Тобто з метою захисту порушених прав банк скористався правом на дострокове повернення кредиту і Уманським міськрайонним судом 09 квітня 2013 року було винесено рішення , відповідно до якого позов задоволено в повному обсязі і з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку було, по відповідному кредитному договору, стягнуто грошові кошти в розмірі 2 426 826, 99 грн. ( з них заборгованість за кредитом становила 1 459 643,76 грн.). Позовні вимоги в частині стягнення відповідних коштів з ОСОБА_3 за заявою представника позивача були залишені без розгляду ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області суду від 13 червня 2012 року.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частини 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк дії договору і умови (підстави) його припинення визначається договором або законом, і він не є строком позовної давності, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права і який може бути змінений за домовленістю сторін.

Строк, передбачений частиною 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), і його закінчення є підставою для припинення поруки, при цьому у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Тому договір поруки для поручителя ОСОБА_6 є припиненим і тому позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11,16, 251,252,526,530, 553, 554, 546, 547, 257,559, 610, 1049, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88,208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволені позову до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко