Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.12.2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» 8796 грн 58 коп заборгованості за надані послуги.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Рівнетеплоенерго» доводить про незаконність рішення суду першої інстанції.

Вважає, що застосування судом першої інстанції строків позовної давності є необгрунтованим. Адже згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. ТОВ «Рівнетеплоенерго» (а також його попередник КП РМР «Теплотранссервіс») вже зверталися до Рівненського міського суду із заявами про видачу судових наказів про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в березні 2011 року, в в березні 2014 року.

__________________________________________________________________________

Справа № 569/17695/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Рудика Л.Д.

Провадження № 22-ц/787/244/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Судові накази від 21.03.2011 року та від 27.03.2014 були скасовані Рівненським міським судом, а відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.03.2008 року по 01.11.2014 року є правомірними.

Доводить, що обгрунтованою також слід вважати і вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості що утворилася за період до 01.03.2008 року, адже 31.03.2009 року з ОСОБА_1 було укладено договір № 30052 про реструктуризацію заборгованості, за умовами якого споживач визнала наявність у неї заборгованості за спожиті послуги станом на 01.03.2009 року у сумі 6957,83 грн та зобов»язалася оплатити її до 01.04.2011 року.

Просить змінити рішення Рівненського міського суду від 18 грудня 2014 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» 21998,05 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання та 1495,71 грн трьох відсотків річних, 1120,34 інфляційних втрат та 365,4 грн судового збору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив зі ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а отже до стягнення підлягає заборгованість відповідача з 01.11.2011 року по 01.11.2014 рік та становить 8796,58 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує зокрема, такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що на виконання зазначених вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини фактичного користування житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем відповідачеві за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

За надання послуг з теплопостачання позивачем нараховувалася плата за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладається саме на власника (наймача) житла (п.1 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992р.), а не реалізація ним цього права за наявності доказів підтвердження фактичного надання послуг не може бути підставою для відмови виконавцю цих послуг у стягненні заборгованості по ним.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2009 року між Комунальним теплопостачаючим підприємством «Комуненергія» Рівненської міської ради та ОСОБА_1 було укладено договір № 30052 про реструктуризацію заборгованості за послуги опалення та підігрів води. За умовами договору відповідач фактично визнала наявність заборгованості у сумі 6957,83 грн станом на 01.03.2009 року та зобов»язалася сплатити її до 01.04.2011 року.

21 березня 2011 року Рівненським міським судом видано судовий наказ за заявою КТП РМР «Теплотранссервіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 11306, 35 грн, інфляційних витрат в сумі 831,94 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 756,56 грн та 30, 00 грн відшкодування витрат на ІТЗ на користь стягувача, а також 25,50 грн судового збору на користь місцевого бюджету м.Рівне.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04 травня 2011 року вказаний судовий наказ скасовано (а.с. 45).

27 березня 2014 року Рівненським міським судом видано судовий наказ за заявою ТОВ «Рівнетеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію в розмірі 20869,04 грн, інфляційних витрат у сумі 1120, 34 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1495,71 грн, судового збору у розмірі 121,80 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду від 18 квітня 2014 року вказаний судовий наказ скасовано (а.с. 10).

Рішенням Рівненської міської ради від 04 липня 2013 року №3159 ТОВ "Рівнетеплоенерго" було визнано переможцем конкурсу на право оренди цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс".

22 серпня 2013 року було укладено договір про відступлення права вимоги № 997, згідно якого КП РМР "Теплотранссервіс" передало, а ТОВ "Рівнетеплоенерго" прийняло право вимоги, яке виникло на підставі договорів за якими КП РМР "Теплотранссервіс" надавалися населенню послуги централізованого опалення та підігріву води, укладених з фізичними особами-споживачами, включаючи вимоги щодо стягнення заборгованості заявлені в судовому порядку, та на підставі фактичного надання таких послуг, що підтверджується абонентським обліком, у тому числі права вимоги щодо стягненим всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних невиконанням або неналежним виконанням споживачами своїх зобов'язань.

Таким чином, починаючи з 22 серпня 2013 року, ТОВ "Рівнетеплоенерго» здійснює надання послуг централізованого опалення та підігріву води споживачам, які раніше обслуговувались КП РМР "Теплотранссервіс" та отримало право вимоги сплати заборгованості за надані КП РМР "Теплотранссервіс" в попередніх періодах за послуги теплопостачання.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 09.03.2010 року №53 ТОВ «Рівнетеплоенерго» визначено одним із виконавців послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житловому фонді міста Рівного.

У зв'язку з несплатою в повному обсязі житлово-комунальних послуг відповідачем ОСОБА_1, яка зареєстрована в квартирі та проживає в ній, утворилася заборгованість станом на 01.11.2014 року в сумі 21998,05 грн. відповідно до особового рахунку платника (а.с.6-9).

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України "Про теплопостачання".

Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Згідно ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок власника утримувати майно, що йому належить.

За правилами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, інші правочини, а також юридичні факти, зокрема і факт надання послуг.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, колегія вважає, що відповідач має зобов'язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів і зазначений факт нею не спростовано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні відповідачем заявлялась вимога про застосування строку позовної давності .

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

31 березня 2009 року ОСОБА_1 підписала договір № 30052 про реструктуризацію заборгованості за послуги опалення та підігрів води ( а.с. 42), що свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Оскільки строк дії договору до 01.04.2011 року, то з цього часу і повинен бути врахований трирічний строк позовної давності до 01.04.2014 року.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників.

Позивачем було подано заяву про видачу судового наказу в березні 2014 року, внаслідок чого строк позовної давності було перервано знову.

Позовну заяву позивачем подано до суду 07.11.2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів вважає про відсутність підстав для стягнення зазначеної заборгованості починаючи з 1999 року.

З урахуванням дати укладення договору про реструктуризацію заборгованості за послуги опалення та підігрів води, звернення позивача до суду із заявами про видачу судового наказу, стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає заборгованість за період з 01 квітня 2006 року по 01 листопада 2014 року.

Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов'язок споживача оплатити надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної оплати, є за своєю правовою природою грошовим зобов'язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року).

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України стягненню підлягає 1495,71 грн трьох відсотків річних та 1120, 34 грн інфляційних втрат, згідно з розрахунком трьох відсотків річних та розрахунку інфляційних втрат (а.с.5).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Рівнетеплоенерго» та стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 квітня 2006 року по 01 листопада 2014 року в сумі 21780, 44 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. за подання позову та апеляційної скарги, а також 121 грн 80 коп судового збору в прибуток держави, який був недоплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 18 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» 21 780 (двадцять одну тисячу сімсот вісімдесят) грн 44 коп заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2006 по 01.11.2014 рік, 1495 (одна тисяча чотириста дев"яносто п"ять) грн 71 коп трьох відсотків річних та 1120 (одна тисяча сто двадцять ) грн 34 коп інфляційних втрат.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 243 грн 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 в прибуток держави судовий збір недоплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 121 грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин