Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання покупцем, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання права власності та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у 2008 році він вирішив придбати житло поблизу промтоварного ринку «Сьомий кілометр» в Одеській області, у зв'язку з цим звернувся до голови садового товариства «Консервщик» (далі - СТ «Консервщик»), розташованого на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_5, яка запропонувала йому садовий будинок для придбання.

Позивач домовився з власником садового будинку ОСОБА_4 про ціну, строки та інші умови здійснення купівлі-продажу, в тому числі щодо зазначення в договорі як покупця - ОСОБА_6

Позивач зазначав, що 03 листопада 2008 року він придбав у ОСОБА_4 садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, за які особисто сплатив ОСОБА_4 кошти в розмірі 271 027 грн, які остання отримала в присутності ОСОБА_5 В договорі купівлі-продажу покупцем було зазначено ОСОБА_3

Того ж дня ОСОБА_3 на підставі довіреності уповноважив позивача на здійснення від його імені будь-яких дій з оформлення документів на будинок та розпорядження зазначеним садовим будинком.

Крім того, 03 листопада 2008 року позивач вступив у члени СТ «Консервщик» та в подальшому вселився у спірний будинок і постійно проживав у ньому протягом 2009-2012 років, провів роботи з електрифікації та забезпечення водовідведення, здійснив ремонт, оплачував за надані комунальні послуги та членські внески у кооператив.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати договори купівлі-продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами і земельної ділянки, укладені 03 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, удаваними з моменту їх укладення в частині зазначення покупцем ОСОБА_3; визнати його покупцем за вказаними договорами купівлі-продажу; визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1, видане 18 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_3; визнати за ним право власності на спірний садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами; визнати за ним право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з садового будинку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, укладений 03 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано ОСОБА_7 покупцем за договором купівлі-продажу садового будинку від 03 листопада 2008 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на садовий будинок серії НОМЕР_1, видане 18 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_7 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану в СТ «Консервщик» Овідіопольського району Одеської області.

Виселено ОСОБА_3 із садового будинку АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов висновку про те, що відповідно до вимог ст. 235 ЦК України договір купівлі-продажу садового будинку є удаваним в частині покупця, оскільки реальне волевиявлення позивача та відповідача було спрямоване на виникнення у позивача права власності на нерухоме майно, що придбане за рахунок коштів позивача, та з того, що фактичним покупцем спірного майна є позивач.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 235 ЦК України, оскільки з цих підстав можливо визнати удаваним лише весь правочин у разі, якщо договір купівлі-продажу приховує інший договір, на підставі якого у сторін виникли інші права і обов'язки, ніж ті, що передбачені договором купівлі-продажу нерухомого майна. Тому дійшов висновок про те, що договір купівлі-продажу в частині покупця не може бути визнано удаваним. Крім того, дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 377 ЦК України про перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на житловий будинок, оскільки ЗК України не передбачається набуття іноземними громадянами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 є громадянином Китайської Народної Республіки, якому вперше 10 грудня 2003 року була видана посвідка на постійне проживання в Україні.

03 листопада 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського району Одеської області були посвідчені два договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на підставі яких ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 придбав садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, на якій він розташований.

Також, 03 листопада 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського району Одеської області була посвідчена довіреність ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_7 на право розпорядження зазначеними садовим будинком та земельною ділянкою.

03 листопада 2008 року ОСОБА_7 вступив у члени СТ «Консервщик», що підтверджується членською книжкою садовода НОМЕР_2, виданою на ім'я позивача, та поясненнями свідка - голови правління СТ «Консервщик» ОСОБА_5

За положеннями ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його ціну, а для другої сторони - право на отримання вартості предмета договору та обов'язок передати предмет договору новому власнику.

Також покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок із наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Разом із тим, відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому удаваним може бути як весь правочин, так і його частина. Зокрема, в частині його учасників, якщо буде встановлено, що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти вартість предмета договору, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною.

Як убачається з позовної заяви, на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 посилався на правові підстави, передбачені ст. 235 ЦК України, та просив визнати удаваним правочин в частині покупця.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України, ухвалюючи рішення про відмову в позові про визнання удаваним договору купівлі-продажу садового будинку в частині покупця, визнання позивача покупцем за вказаним договором, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, визнання за позивачем права власності на спірний садовий будинок та усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з нього відповідача, на вказані обставини справи та положення закону уваги не звернув; не з'ясував, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшов помилкового висновку про неможливість визнання договору удаваним в окремій його частині.

Окрім того, відповідно до п. б ст. 15 Перехідних положень ЗК України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч. 1 ст. 20 ЗК України).

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 2 ст. 20 ЗК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди (ч. 2 ст. 35 ЗК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у визнанні удаваним в частині покупця договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнанні позивача покупцем за вказаним договором купівлі-продажу земельної ділянки та визнанні за позивачем права власності на земельну ділянку, апеляційний суд не перевірив, чи змінювалось цільове призначення спірної земельної ділянки; не з'ясував, чи відноситься вказана земельна ділянка до земель сільськогосподарського призначення, чи відводилась вона для ведення індивідуального або колективного садівництва, та якими доказами це підтверджується, тому передчасно дійшов висновку про відмову в цій частині з тих підстав, що іноземні громадяни не можуть набувати право власності на землі сільськогосподарського призначення, до яких, зокрема, відносяться і земельні ділянки для садівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущенні апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук