Р І Ш Е Н Н Я Справа №200/20824/14-ц

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И провадження №2/200/4661/14

26 січня 2015р. Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Решетніка М.О.

при секретарі - Тиханській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: 7-а Дніпропетровська держнотконтора "Про визнання права власності в порядку спадкування", -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: визначити, що частка ОСОБА_4, померлої 31.05.2008р., в праві спільної сумісної власності на квартиру №58 будинку №47 корпус 2 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську становила 1/2 частину; визнати право власності за нею та її неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 на 1/2 частину за кожною квартири №58, що розташована в м.Дніпропетровську, ж/м Тополь-3, будинок №47, корпус 2, загальною площею 40,3кв.м., жилою площею 19,3кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого 10 червня 2013р.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 червня 2013р. помер її чоловік та батько їх спільної дитини - ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на квартиру №58 будинку №74, корп.2 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську. Зазначену квартиру покійний прийняв у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка на підставі заповіту від 30.11.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр №6009, заповідала саме йому. Проте постановою від 13.10.2014р., що була винесена державним нотаріусом 7-ї Дніпропетровської держнотконтори, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, оскільки вона є спільною сумісною власністю померлого подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як така, що була набута ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак частка останньої у праві спільної власності за життя не була визначена.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, відповідач позов визнав, обставини, викладені позивачкою в позовній заяві та її представником в судовому засіданні - підтвердив.

Представник 7-ї Дніпропетровської держнотконтори надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 10 червня 2013р. помер чоловік позивачки та батько їх спільної дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, серія І-КИ №521816 від 14 червня 2013р. (а.с.9).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений 28 листопада 2006р., про що в книзі реєстрації шлюбів відділом РАЦС Солонянського РУЮ вчинено запис за №159 (а.с.12).

31.07.2003р. у подружжя народилася донька - ОСОБА_2, актовий запис №14 від 23.10.2003р. Сурсько-Михайлівської сільради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_1 від свого імені та в інтересах малолітньої доньки позивачка звернулася до 7-ї Дніпропетровської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом була заведена спадкова справа №665/2013 після смерті ОСОБА_5, померлого 10.08.2013р., який прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_4, померлої 31.05.2008р., але не переоформив своїх спадкових прав.

Спадщина після смерті ОСОБА_5 складається з квартири №58 корпус №2 будинку №74 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську, та земельної ділянки площею 0,061га в садовому товаристві "Металург" Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Згідно заповіту від 30.11.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр №6009, мати померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 заповідала спірну квартиру та вищевказану земельну ділянку своєму сину, тобто ОСОБА_5 А квартиру АДРЕСА_1 - заповідала іншому сину - відповідачеві ОСОБА_3.

Спадкодавець позивачів ОСОБА_5 прийняв спадщину, подавши в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак до своєї смерті не оформив спадщину.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим постановою від 13.10.2014р. (а.с.8) державний нотаріус 7-ї Дніпропетровської держнотконтори відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру. Зазначена постанова обґрунтована тим, що з правовстановлюючого документу на квартиру вбачається, що вона є спільною сумісною власністю померлого подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_4, оскільки була набута ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак їх частки у праві спільної власності за життя не були визначені.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 18.04.1997р., реєстр №763 (а.с.15), спірна квартира була придбана батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_7. Останній помер 30.09.2001р. (а.с.10), та його дружина ОСОБА_4, відповідно до положень ст.ст.548,549 ЦК України 1963р., прийняла спадщину після його смерті, оскільки проживала разом з ним на час відкриття спадщини та фактично володіла спадковим майном, в тому числі і спірною квартирою. А оскільки зазначена квартира була придбана в період шлюбу, це майно належить подружжю в рівних частках, що передбачено було як ст.ст.22,28 КпШС України, так і ст.ст.60,63 СК України, а отже окремого визначення часток подружжя у праві спільної власності не потребується, з підстав яких позов ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, така вимога заявлена стосовно особи, яка на даний час є померлою, а отже втратила цивільні дієздатність та правоздатність, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, на теперішній час позивачка та її малолітня дитина є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 у рівних частках.

Відповідно до положень ст.ст.1216-1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст.1267 ЦК України).

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. (ст.1222 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплених заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст.60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім того, Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013р., акцентовано, що відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

З встановлених в судовому засіданні обставин та з урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою та її малолітньою донькою право власності на спадкове майно, а саме: квартиру №58 корпус №2 будинку №47 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.328,321,1216-1218,1223,1220,1233,1267,1268 ЦК України, ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожною на квартиру №58 корпус №2 будинку №47 (літ.А-9) на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську, загальною площею 40,3кв.м., жилою площею 19,3кв.м., яка складається з: коридору площею 4,1кв.м.; жилої кімнати площею 19,3кв.м., кухні площею 9,2кв.м., санвузла площею 3,6кв.м., кладової площею 1,3кв.м. та балкону площею 2,8кв.м., в порядку спадкування за законом.

Строк апеляційного оскарження рішення 10 днів.

Суддя