АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з незаконним відстороненням та затримкою розрахунку при звільненні, зобов'язання нарахувати та виплатити премії та вихідну допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 листопада 2014 року № 91/ок про її звільнення з посади начальника сектора обліку розрахунків Концерну за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, поновлення на роботі на цій посаді,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання нарахувати та виплатити премію до Дня незалежності України, Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку та Дня Конституції України, зобов'язання нарахувати та виплатити премію за основні результати виробничої та фінансово - господарської діяльності за червень-вересень 2014 року, зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу, стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їй платежів при звільненні про день фактичного розрахунку - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом належним чином не перевірено дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників та належним чином не досліджено питання щодо преміювання позивача.

Посилаючись на те, що судом було застосовано закон, який не підлягав застосуванню, просила рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній, просив задовольнити.

Представники відповідача Баган Т.Г., Корзан Н.О., Мехед А.М. в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, позивача попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення, під час вивільнення враховувалися положення, щодо переважного права на залишення на роботі працівників, відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу, а від запропонованих позивач відмовився, дійшов висновку про законність звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на посаді начальника сектора обліку розрахунків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз'ясненнь Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 19 його постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Разом з тим, суд не може надавати оцінку правомірності і доцільності внесених змін, оскільки це стосується господарської діяльності суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

Частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України закріплено що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Судом встановлено, що в Концерні РРТдійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, а також відбулись відповідні зміни в організації виробництва і праці.

Наказом Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і кількості працівників Концерну РРТ» було прийнято рішення про скорочення штату працівників з 12.11.2014 року і даний наказ був доведений до відома працівників, у тому числі позивачки, яка підлягали скороченню.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідачем було дотримано норми закону та 12.08.2014 року позивачка була попереджена про майбутнє вивільнення, їй були запропоновані вакантні посади, які були в Концерні, від яких вона відмовилася.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконного звільнення позивача у зв'язку з неотримання Концерном згоди на її звільнення від профспілкової організації з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» члени виборних органів профспілок, об'єднань профспілок, а також повноважні представники цих органів мають право, у тому числі, вимагати і одержувати від роботодавця, іншої посадової особи відповідні документи, відомості та пояснення, що стосуються умов праці, виконання колективних договорів та угод, додержання законодавства про працю та соціально-економічних прав працівників.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Судом встановлено, що належне вручення Первинній профспілковій організації Концерну подання на звільнення позивачки з роботи відбулося 23.10.2014, а листом від 21.11.2014 (майже через місяць) голова Первинної профспілкової організації надав відповідь Генеральному директору Концерну РРТ про те, що первинна профспілкова організація Концерну РРТ відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1

Суд встановивши, що у встановлений законом строк подання адміністрації Концерну на надання згоди на звільнення позивачки з роботи розглянуто не було, дійшов вірного висновку, що звільнення позивачки з роботи 12.11.2014 року відбулося з дотриманням вимог ст. 43 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання щодо преміювання позивача та розміру вихідної допомоги, оскільки вирішення спору в цій частині проведено судом з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та відповідних норм матеріального права.

При цьому судом досліджено Колективний договір та правильно застосовано відповідні норми КЗпП, Закону України «Про оплату праці», якими визначено порядок та підстави виплати таких премій.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи щодо виплати позивачці заробітної плати під час відсторонення від роботи в повному обсязі, правильно виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову в іншій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції дана невірна оцінка наданим сторонами доказам, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом повно та послідовно дана оцінка всім наданим сторонами доказам, наведені мотиви, з яких суд взяв до уваги або відхилив той чи інший доказ.

Апеляційна скарга не містить доводів, що наявні в матеріалах справи докази досліджені судом з порушенням встановленого порядку або в досліджені доказів було неправомірно відмовлено.

Доводи апеляційної скарги є тотожними з доводами позовної заяви, були предметом розгляду в суді першої інстанції та не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/27906/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5985/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.