Справа №487/6965/13-ц 19.02.2015 19.02.2015 19.02.2015
Провадження №22-ц/784/18/15
провадження № 22ц-/784/18/2015 Головуючий у першій інстанції: Боброва І.В..
категорія 54 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_4 та

кооперативного підприємства «Центральний ринок»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року

за позовом

ОСОБА_4 до кооперативного підприємства «Центральний ринок» (далі - КП «Центральний ринок») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до КП «Центральний ринок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з 15 листопада 2012 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем на посаді організатора ринкової діяльності. Проте, з 23 лютого 2013 року вона була незаконно відсторонена від роботи, а в липні 2013 року дізналася, що звільнена з роботи наказом № 106 від 5 липня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули з 25 лютого по 5 липня 2013 року.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки вона не працювала з вини адміністрації підприємства, яке не допускало її до виконання своїх обов'язків; звільнення проведено без згоди на то профспілкового комітету та з пропуском строку на притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивачка просила скасувати наказ про її звільнення, зобов'язати відповідача поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила додатково про стягнення 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року позов задоволено частково. Постановлено скасувати наказ про звільнення позивачки, поновити останню на раніше займаній посаді з 5 липня 2013 року та стягнути з відповідача на користь позивачки 5463 грн. 25 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 1500 грн. допущено до негайного виконання. Також судом розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі КП «Центральний ринок», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила змінити рішення суду, посилаючись на те, що вона має бути поновлена на роботі з 25 лютого 2013 року та на її користь слід стягнути 11902 грн. 65 коп. середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, тобто з 25 лютого 2013 року по 6 листопада 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга КП «Центральний ринок» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивачка з 15 листопада 2012 року перебувала у трудових відносинах з КП «Центральний ринок», працюючи на посаді організатора ринкової діяльності.

Наказом № 106 від 5 липня 2013 року ОСОБА_4 звільнена з займаної посади за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова № 9) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Крім того, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Відповідно до спірного наказу, позивачку було звільнено за прогули (відсутність на робочому місці без поважних причин), вчинені з 25 лютого по 5 липня 2013 року.

Разом з тим, як вбачається з актів про недопуск працівників підприємства, зокрема і позивачки, до робочих місць, які складені за спірний період, в тому числі в квітні та червні 2013 року, ОСОБА_4 не мала можливості виконувати свої службові обов'язки з незалежних від неї причин.

Крім того, зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка була відсутня на робочому місці у вказаний період з поважних причин, оскільки була незаконно відсторонена від роботи, а тому звільнення ОСОБА_4 5 липня 2013 року проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, що є підставою для її поновлення на роботі з дати звільнення та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також суд правильно встановив, що таке порушення трудових прав позивачки призвело до її моральних страждань, в зв'язку з чим, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки 500 грн. моральної шкоди. При цьому, судом прийнято до уваги характер та обсяг заподіяних позивачці душевних страждань, ступінь їх доведеності та інші суттєві обставини справи.

Доводи апеляційної скарги КП «Центральний ринок» про те, що позивачці не чинились перешкоди у виконанні нею своїх трудових обов'язків, а також щодо недоведеності заподіяння моральної шкоди, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що вона має бути поновлена на роботі з 25 лютого 2013 року, тобто з часу незаконного відсторонення, не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком помилкового тлумачення положень ст.235 КЗпП України.

Разом з тим, при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд не в повній мірі врахував зміст позовних вимог та роз'яснення зазначеної вище Постанови № 9 та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова № 13).

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_4 просила про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, включаючи період незаконного відсторонення її від роботи.

Відповідно до роз'яснень Постанови № 13, якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за правилами ст.235 КЗпП (п. 10).

Оскільки вимушені прогули позивачки внаслідок незаконного відсторонення від роботи з 25 лютого 2013 року в судовому засіданні підтверджені належними доказами, то у відповідності до ст. 235 КЗпП України, розмір середнього заробітку має визначатись за весь час вимушеного прогулу позивачки, а саме з 25 лютого по 6 листопада 2013 року, що складає 9267 грн. 75 коп., виходячи з середньоденного заробітку позивачки за два останні місяці в розмірі 54 грн. 35 коп. та 176 робочих днів.

Водночас, як видно з трудової книжки позивачки та довідки КП «Ринок Колос», після звільнення в липні 2013 року з КП «Центральний ринок», ОСОБА_4 в вересні-жовтні 2013 року працювала фахівцем по захисту прав споживачів КП «Ринок Колос» та за цей час отримала 2676 грн. 19 коп. заробітної плати.

Відповідно до п. 32 Постанови № 9 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Отже, отримана позивачкою заробітна плата в КП «Ринок Колос» має зараховуватись при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу по даній справі.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6591 грн. 56 коп. (9267 грн. 75 коп. - 2676 грн. 19 коп.)

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку підлягає зміні на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу кооперативного підприємства «Центральний ринок» відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року в частині стягнення середнього заробітку змінити.

Стягнути з кооперативного підприємства «Центральний ринок» на користь ОСОБА_4 6591 грн. 56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків та обов'язкових зборів за період з 25 лютого 2013 року по 6 листопада 2013 року.

Рішення в інший частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: