УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

та позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, будинкоуправління № 4 в м. Липники Львівського квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_7, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та виселення ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_8

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та її малолітня рідна сестра по матері ОСОБА_6 зареєстровані та проживають з 04 листопада 2003 року в квартирі АДРЕСА_1.

Вказувала, що КЕЧ Міністерства Оборони України у Стрийському районі видано ордер № 8 від 30 липня 2003 року на спірну квартиру, в якій крім неї та її малолітньої сестри також були зареєстровані їхня мати - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та її вітчим, який є батьком її сестри, ОСОБА_10, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також позивачка зазначала, що її малолітню сестру ОСОБА_6 влаштовано на виховання та спільне проживання в родину ОСОБА_5, яка самовільно вселилась в спірну квартиру та чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, що стало підставою для неодноразових звернень до правоохоронних органів.

За викладених підстав просила позов задовольнити.

У березні 2013 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, будинкоуправління № 4 в м. Липники Львівського квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, в якому просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування вказаною спірною квартирою.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що згідно розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 15 листопада 2012 року на базі її родини було створено прийомну сім'ю, та визначено місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1.

Оскільки відповідачка ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає у зв'язку із одруженням та переїздом на інше постійне місце проживання, проте знятись з реєстрації добровільно відмовляється, тому вважала, що такими діями ОСОБА_4 порушує права дитини-сироти ОСОБА_6 шляхом створення перешкод у здійсненні прав квартиронаймача.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2013 року вказані позови об'єданано в одне провадження.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_5. задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні кварирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_11 відхилено, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухватили нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а позов ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 була включена до ордеру на отримання спірної квартири та зареєстрована за її адресою, а тому має рівні права з ОСОБА_6 на проживання в цій квартирі; при цьому суди виходили з того, що спірну квартиру вона залишила вимушено та іншого постійного місця проживання не має; судами також зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав для виселення ОСОБА_5, яка є членом наймача спірної квартири ОСОБА_6, та правомірно вселилась в квартиру на підставі розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області 15 листопада 2012 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

Т.О. Писана