Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №233/5978/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Янюк Ю.Б.
Провадження № 22-ц/778/3243/15 Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Газета «Провінція» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Газета «Провінція» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В позові зазначала, що працювала у відповідача головним бухгалтером з 22 березня 1996 року по 16 червня 2014 року. В день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, не сплатив заробітну плату за січень-травень 2014 року, що є порушенням ст. 116 КЗпП України, і заборгованість складає 14328грн. Крім того, за час роботи у відповідача нею не використані відпустки за 2011 рік, 2013 рік та 2014 рік, компенсація за невикористані відпустки в розмірі 6500грн. при звільненні також не була виплачена, а тому просила стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані відпустки у вказаному розмірі, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 17 червня 2014 року по 4 листопада 2014 року в розмірі 12816грн.90коп. Просила також стягнути моральну шкоду у зв'язку з вказаними порушеннями законодавства про працю в розмірі 5000грн., яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з несплатою їй заробітної плати, що позбавляє можливості утримувати сім'ю, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

24 грудня 2014 року ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень-травень 2014 року в розмірі 14328грн., компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 6500грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 17 червня 2014 року по 4 листопада 2014 року в розмірі 18421грн. та моральну шкоду в розмірі 5000грн.

18 березня 2015 року, під час судового розгляду, ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень-травень 2014 року в розмірі 15116грн.05коп., компенсацію за невикористані відпустки за 2013 та 2014 роки в розмірі 4857грн.65коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 16 червня 2014 року по 17 березня 2015 року в розмірі 37762грн.61коп. та моральну шкоду в розмірі 5000грн.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від18 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Газета «Провінція» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 січня 2014 року по 16 червня 2014 року в розмірі 3333,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 17 червня 2014 року по 18 березня 2015 року включно в розмірі 36570,24 грн., моральну шкоду в розмірі 1500 грн., а всього 41403,94 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Газета «Провінція» в дохід держави судовий збір у розмірі 657, 63 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач працювала у відповідача головним бухгалтером з 01 червня 1996р.

16 червня 2014р. звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

При звільненні позивача усі належні їй до виплати суми сплачені не були.

На день звільнення позивачу до сплати належало 20973,70грн. заборгованості з заробітної плати та компенсація за невикористані відпустки.

За час січня-травня 2014р. ОСОБА_3 відповідачем було виплачено 7640грн. за видатковими ордерами та 10000грн. перераховано на картковий банківський рахунок.

Виходячи з встановлених обставин до виплати позивачу належить 3333,70грн.

Середньоденний заробіток позивача складає 190,47грн. При затримці розрахунку при звільненні 192 робочі дні на час ухвалення рішення судом першої інстанції компенсація становить 36570,24грн., що стягнуто судом на підставі ст. 117 КЗпП України.

Судом встановлено факт спричинення позивачу моральної шкоди з огляду порушення її трудових прав відповідачем та при частковому задоволенні позовних вимог стягнуто 1500грн., виходячи з засад розумності та справедливості.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Судом правильно застосовані ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, за якими власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати належно оформлену трудову книжку в провести з ним розрахунок, в разі невиплати з вини власника сум, що належать звільненому працівнику у передбачені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за час затримки.

Для визначення розміру середнього заробітку суд правильно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995р.

Судом правильно вирішено спір про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Апеляційна скарга у значній свої частині не містить доводів або аргументів на спростування оскарженого рішення, а є переказом обставин справи, що не може бути підставою для спростування висновків рішення.

Надалі апелянт зазначає, що не згоден з наданими підприємством відповідачем документами (видатковими касовими ордерами), які підтверджують виплату їй частини заборгованості із заробітної плати.

Апелянт зазначає, що у вказаних документах не її підпис і вона просила у суді першої інстанції призначити судову-почеркознавчу експертизу, в чому суд їй безпідставно відмовив.

Проте, як в апеляційній скарзі так і у засіданні апеляційного суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису позивача на видаткових касових ордерах не заявлено.

Згідно ст. 143 ЦПК України судова експертиза призначається за заявою осіб, які беруть участь у справі. Суд такої ініціативи не має. Заяви від апелянта не надійшло.

Відповідно, суд не погоджується з цими доводами апелянта, оскільки вони бездоказові, що суперечить ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про неналежність вказаних документів, як доказів у зв'язку із тим, що до справи долучені ксерокопії спростовуються матеріалами справи, з якої видно, що копії видаткових касових ордерів та інші документи засвідчені підприємством відповідачем з прикладенням печатки підприємства.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст. 213 ЦПК України не містять обґрунтування, що саме в рішення суду не відповідає цим нормам процесуального права, як вплинуло на ухвалення рішення. Зі справи та за результатами апеляційного розгляду видно, що ці доводи не підтверджуються, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: