АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/324/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Пархета А.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до в.о. міського голови , секретаря Уманської міської ради ОСОБА_8 про визнання неправомірним розпорядження № 126 рк від 15.07.2014 року, яке видане без належних правових підстав та внесення виправлення у трудову книжку, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради про скасування розпорядження № 126 рк від 15.07.2014 року щодо звільнення з роботи та внесення виправлення в трудову книжку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження № 152 рк від 11.10.2002 року він був призначений на посаду начальника виробничого об'єднання житлово-комунального господарства з 15 жовтня 2002 року .

У 2010 році між Уманською міською радою і ним був укладений контракт від 14.07.2010 року на один рік на виконання обов'язків директора Уманського комунального підприємства «Комунальник» .

На підставі його заяви від 11.06.2014 року про звільнення за згодою сторін відповідачем було видано розпорядження № 102 рк від 11.06.2014 року, де зазначено, що він має бути звільненим 04.07.2014 року за угодою сторін. Він передав відповідно до акту передачі матеріальних цінностей від 11.06.2014 року всі справи та печатку підприємства головному бухгалтеру ОСОБА_9 та обов'язків директора не виконував.

16 липня 2014 року після його вимоги надати трудову книжку з відповідними записами, відповідачем було видано розпорядження № 126 рк від 15.07.2014 року про звільнення його із займаної посади 19.07.2014 року.

Вважає, що роботодавцем може бути виданий лише один наказ, відповідно до якого працівнику надається відпустка і на підставі якого він звільняється . Оплата за період з 4 по 19 липня 2014 року йому не проводилась, листок непрацездатності від 16.06.2014 року не оплачувався та в бухгалтерію підприємства не надавався, а тому вважає, що розпорядження № 126 рк від 15 .07.2014 року являється незаконним і воно підлягає скасуванню.

В листопаді 2014 року ОСОБА_6 надав суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача секретаря Уманської міської ради, в.о. міського голови ОСОБА_8.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області на підставі ст. 33 ЦПК України замінено відповідача виконавчий комітет Уманської міської ради на належного - секретаря Уманської міської ради, в.о. голови ОСОБА_8

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року в позові ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, судова колегія проходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального кодексу України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Встановлено, що на підставі розпорядження № 152 рк від 11.10.2002 року ОСОБА_6 був призначений на посаду начальника виробничого об'єднання житлово-комунального господарства з 15 жовтня 2002 року . (а.с. 9)

У 2010 році між Уманською міською радою і ОСОБА_6 був укладений контракт від 14.07.2010 року на виконання обов'язків директора Уманського комунального підприємства «Комунальник» . ( а.с. 11-15)

На підставі заяви ОСОБА_6 від 11.06.2014 року про звільнення за згодою сторін (а.с. 31) відповідачем було видано розпорядження № 102 рк від 11.06.2014 року, де зазначено, що він має бути звільненим 04.07.2014 року за угодою сторін. (а.с. 7)

ОСОБА_6 передав відповідно до акту передачі матеріальних цінностей від 11.06.2014 року всі справи та печатку підприємства головному бухгалтеру ОСОБА_9 та обов'язків директора не виконував. (а.с. 10)

Розпорядженням № 126 рк від 15.07.2014 року (а.с. 66) ОСОБА_6 звільнено із займаної посади з 19 липня 2014 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в період відпустки з 16.06.2014 року по 01.07.2014 року . Вказане розпорядження видано на підставі листа непрацездатності, серії АГО № 461459 від 01.07.2014 року, виданого 16.06.2014 року Уманською лікарнею № 2 (а.с. 30), заяви ОСОБА_6 від 01.07.2014 року. (а.с. 29 )

Розпорядження та трудову книжку позивач отримав 17.07.2014 року . Даний факт підтверджується підписом ОСОБА_6 у відомостях обліку трудових книжок. (а.с. 67-68)

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ч. 1 ст. 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд установив, що позивач 17.07.2014 року отримав розпорядження про звільнення та трудову книжку. Проте, до суду звернувся із позовом лише 08.10.2014 року, тобто з пропуском встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку, при цьому не зазначаючи поважних причин такого пропуску.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано виходив із того, що підставою для відмови у задоволенні позову, при вищезазначених обставинах, є пропущення без поважних причин строку звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. При цьому, порушення трудових прав позивача при звільненні судом за вищенаведеними обставинами не встановлено.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками районного суду.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що вказана справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення суду підлягає до скасування , а провадження у справі - закриттю, не грунтуються на законі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова служба), дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Займана позивачем посада директора комунального підприємства «Комунальник» не відноситься до публічної служби, а відтак заявлений позов правильно розглянутий судом у порядку цивільного судочинства.

Крім того, сам позивач звернувся до суду за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства і клопотань з приводу закриття провадження у справі з тих підстав, що справу необхідно розглядати у порядку адміністративного судочинства не заявляв.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, носять суб'єктивний характер, не грунтуються на законі, а тому не мають підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :