Провадження №2/369/436/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.02.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ткаченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.09.2014 між сторонами був укладений договір з індивідуальним номером замовлення з виготовлення і передачу у його власність ПВХ конструкцій, а саме вікон.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість виробів становить 15 930 грн.

28.09.2014 він сплатив повну вартість виробів, а саме 15 930 грн.

Згідно п. 3.2 договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. Тобто термін виконання зобов'язань за даним договором до 27.10.2014.

Проте, станом на 20.11.2014 ПВХ конструкції (вікна) йому передані не були, грошові кошти в сумі 15 930 не повернуті. 29.11.2014 він звернувся до відповідача з вимогою розірвання договору та відшкодування збитків та рекомендованим листом на ім'я відповідача була направлена вимога, яка була залишена без виконання.

05.12.2014 він, прийшовши до офісу відповідача, дізнався, що відповідач орендував приміщення в м. Харків, та 17.11.2014 з'їхав не сплативши орендну плату.

Ввжає, що за кожен день прострочення відповідач на його користь повинен сплатити пеню у розмірі 3% від вартості робіт, а саме 11 469, 60 грн. ( 15 930, грн.( вартість робіт): 3% = 477,90 грн. (за кожен день ) х 24 дн.= 11 469, 60 грн.)

Тому просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 15 930 грн., пеню у розмірі 11 469,60 грн. та судовий збір.

В судове засідання позивач не з»явився, про день слухання справи повідомлявся, згідно заяви представника просив слухати справу у свою відсутність, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 28.09.2014 між сторонами був укладений договір з індивідуальним номером замовлення ЕХ-368L з виготовлення і передачу у власність позивача ПВХ конструкцій, а саме вікон.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість виробів становить 15 930 грн.

Згідно п. 3.2 договору укладеного між сторонами, виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. Тобто, термін виконання зобов'язань за даним договором до 27.10.2014.

У відповідності зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем 28.09.1014, відповідно до п. 2.2. договору, сплачена вартість виробів, а саме 15 930 грн., та на підтвердження даного факту надає товарний чек № ЕХ-368L від 28.09.2014.

Проте, з товарного чеку не вбачається ким саме була сплачена дана сума та за які роботи чи матеріали сплачена ця сума, а тому суд не може вважати такий доказ належним чи допустимим.

Крім цього, позивач зазначає, що 29.11.2014 він звернувся до ФОП ОСОБА_2 з вимогою розірвання договору та відшкодування збитків рекомендованим листом на ім'я ОСОБА_2 була направлена вимога, при цьому як на доказ посилається на фіскальний чек Харківської дирекції УДППЗ „Укрпошта" від 29.11.2014, проте, як вбачається з цієї вимоги, її було адресовано ОСОБА_2 від ОСОБА_1, а прізвище позивача згідно паспорту ОСОБА_1, а тому, твердження позивача, що ним було направлено на адресу відповідача вимогу про розірвання договору та відшкодування збитків не відповідає дійсності.

Крім цього, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, та фізичних осіб-підприємців відповідач 11.12.2014 змінив місце реєстрації як фізична особа-підприємець на адресу, вказаною позивачем в позовній заяві, що не дає змогу стверджувати про отримання ним вимоги, яка адресована в м. Харків.

Тобто, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог, не надано докази в обґрунтування позовних вимог, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 626 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: