Категорія 48 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з серпня 2006 року вона з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 та його матір'ю ОСОБА_5 , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, позивач здійснювала догляд за ОСОБА_4 , який тяжко хворів та його матір'ю. Після смерті ОСОБА_4 вона як дружина здійснила його поховання. Від встановлення даного факту залежить виникнення права позивача на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яке оспорюється відповідачем, що заявив свої права на спадщину на спадкову квартиру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з серпня 2006 року.

В апеляційній скарзі відповідач Вінницька міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечили, просили суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача - Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини на які посилалася позивач в обґрунтування своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом п'яти років до дня відкриття спадщини підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22 квітня 1993 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.07.2012 року (а.с. 8, 11).

До майна померлого 27 грудня 2012 року першою Вінницькою держаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу на підставі заяви ОСОБА_3 (а.с. 35).

З пояснень позивача вбачається, що нотаріальна контора відмовила останній у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Згідно з ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30. 05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 необхідно позивачу для здійснення нею права на спадкування за законом, яке оспорюється відповідачем.

Так, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви Вінницької міської ради про визнання квартири АДРЕСА_1, яка належала померлим ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 відумерлою спадщиною та передачі її у власність територіальної громади м. Вінниці.

Зазначеним судовим рішенням встановлено факт подачі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а не факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що є умовою, передбаченою законом для прийняття спадщини відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Тому підстав для застосування норм ч. 3 ст. 61 ЦПК України, як на те вказує представник позивача, апеляційним судом не вбачається.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з серпня 2006 року (а.с. 4).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 грудня 2014 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю залишено без розгляду з підстав наявності спору про право на спадкове майно між ОСОБА_3 та Вінницькою міською радою (а.с. 5-6).

29 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30. 05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

В позовній заяві та у своїх поясненнях суду ОСОБА_3 обмежується лише наведенням ознак сім'ї, проте не надала доказів, що вона із ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина спільно без реєстрації шлюбу протягом п'яти років до дня відкриття спадщини.

З пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були допитані судом першої інстанції, так і самої позивачки вбачається, що ОСОБА_3 у період з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювала догляд за матір'ю померлого ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_9, пояснила, що в багатоквартирному будинку, в якому знаходиться спірна спадкова квартира, проживав її дідусь, якого вона з дитинства періодично відвідувала, з цього часу і знала ОСОБА_4 Зі слів ОСОБА_4 їй було відомо лише про те, що за проханням останнього ОСОБА_3 з 2006 року здійснювала догляд за його матір'ю ОСОБА_5, а з 2008 року, після того як вона стала проживати в цьому ж будинку, бачила як позивач допомагала ОСОБА_4 по господарству , зокрема, прибирала квартиру, готувала їжу, піклувалася про нього. Після смерті ОСОБА_4 позивач займалася організацією його поховання. Саме ці обставини свідок сприймала як такі, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали як чоловік і дружина.

Свідок ОСОБА_10, який проживає в сусідньому будинку з будинком, в якому проживав ОСОБА_4, по АДРЕСА_2, пояснив, що перебував з останнім в дружніх, сусідських стосунках і знав його з дитинства. При цьому чітко пам'ятає, що зустрів ОСОБА_3 у 2006 році, коли прийшов до ОСОБА_4 через декілька днів після свого 20-річчя, яке було ІНФОРМАЦІЯ_4, на чому неодноразово наголосив та спочатку сприймав позивача, як особу, яка здійснює догляд за матір'ю ОСОБА_4 До смерті ОСОБА_5 бачив ОСОБА_3 майже постійно в даному будинку з ОСОБА_4, після його смерті до даної квартири переїхав проживати також син позивача разом із сім'єю.

Свідок ОСОБА_11, який проживає за адресою по АДРЕСА_3 пояснив, що був знайомий з ОСОБА_4 з 2000 року. ОСОБА_3 пам'ятає приблизно з літа 2006 року, тому що було тепло. Сприймав позивача та ОСОБА_4 як одну сім'ю, бачив як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом ходили в магазин, позивач доглядала за квартирою, готувала ОСОБА_4 їжу.

Наведені покази свідків колегія суддів оцінює критично, з яких неможливо достовірно встановити, що ОСОБА_3 почала спільно проживати з ОСОБА_4 з серпня 2006 року, оскільки свідок ОСОБА_9 почала постійно проживати в будинку по АДРЕСА_1 лише з 2008 року, а до цього лише інколи бувала в даному будинку, і надати чітку характеристику відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з 2006 року по 2008 рік не могла.

Покази свідка ОСОБА_10 щодо дати появи ОСОБА_3 в помешканні ОСОБА_4 також є суперечиливими, оскільки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно 20 років, останньому повинно було виповнитися ІНФОРМАЦІЯ_4, а не у 2006 році коли з його пояснень він і зустрів ОСОБА_3 При цьому позивач посилається на те, що разом з ОСОБА_4 почала проживати з серпня 2006 року , а не з квітня 2006 року, як стверджує свідок.

Свідок ОСОБА_11 також не надав чітких і достовірних показів щодо початку проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з серпня 2006 року.

Від встановлення даної обставини залежить правильне вирішення справи щодо права ОСОБА_3 на спадкування в порядку четвертої черги, оскільки строк проживання однією сім'єю із спадкодавцем повинен становити не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1) і повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Також показами свідків не підтверджується, що сторони вели спільне домашнє господарство , мали спільний бюджет та взаємні права і обов'язки.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_3, остання зареєстрована по в кв. АДРЕСА_4, яка належала сину позивача ОСОБА_12 На підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2011 року ОСОБА_12 продав зазначену квартиру ОСОБА_13

Беззаперечних доказів, які б підтверджували, що між померлим та позивачем були фактичні шлюбні стосунки, а також існували взаємні права та обов'язки, зокрема, доказів про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту, ділової або особистої переписки, листування, фотокарток, з яких би вбачалося, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідок з місця проживання, житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства, знаходження особистих речей ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_4, показів інших сусідів, які проживали в одному будинку з померлим, не надано.

Лише наявність доказів в їх сукупності і взаємозв'язку, та їх достатність, які підтверджують наявність «сім'ї» є підставою для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Сама по собі наявність у позивача свідоцтв про смерть ОСОБА_4, ОСОБА_5, довідки про причину смерті ОСОБА_4 та свідоцтва про поховання на ім'я ОСОБА_3 не є беззаперечним доказом проживання однією сім'єю.

Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Від встановлення факту, що має юридичне значення мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Отже, юридичний факт, від встановлення якого ніякі права не виникають, не встановлюється.

Суди розглядаючи у порядку цивільного судочинства справи, вирішують спори про право матеріальне.

Як вбачається із змісту заявлених вимог у сторін виник спір з приводу права на спадщину.

Позивач звертаючись до суду з позовом про встановлення юридичного факту, матеріально-правової вимоги, саме про захист права на спадщину (визнання права на спадщину), з яким пов'язується встановлення даного факту, не заявляла.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання з ОСОБА_4 протягом п'яти років до дня відкриття спадщини.

За таких обставин, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не застосував норми матеріального та процесуального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ Л.О. Голота

З оригіналом вірно: