АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/9/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,Яремич В.І., Анкудінові О.І.,

за участю представників : ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії , -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Оніщенко О.О. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_10, було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 136-07, відповідно до умов якого відповідач отримав на споживчі потреби кредитні кошти в сумі 69 300 доларів США, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5%, з лімітом кредитування протягом 24 місяців, з кінцевим терміном повернення 05 липня 2017 року.

Зобов'язання за вказаним договором було забезпечено наступними договорами, а саме:

- іпотечним договором № 136-07/01 від 06 липня 2007 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_13, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. Відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок з прибудовами, та належними до нього надвірними будівлями (б-сарай, Б-літня кухня, Г-погріб, Ж-сарай, 3-сарай, К-навіс, 1-3,5-огорожа, 4-водоколонка). При цьому, загальна площа жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить - 78,4 кв.м., житлова площа - 44,9 кв.м. з усіма невід'ємними її при належностями;

- іпотечним договором № 136-07/02 від 16 грудня 2009 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_13, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. Відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 580 кв.м. з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- договором поруки № 136-07/02 від 06 липня 2007 року, укладеним між позивачем, ОСОБА_10 та з поручителем ОСОБА_11, за умовами якого останній зобов'язався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором, а також, додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Позивач, стверджував, що у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_10 виникла заборгованість в сумі 83 812 доларів США 38 центів, що є еквівалентом 669 912 грн. 35 коп., яка складається з наступного: 69 300 доларів США - борг по кредиту та 13 199 доларів США 51 центу - відсотки за користування кредитом.

Апеляційною та касаційною інстанцією залишено в силі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2013 року, яким задоволено вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на жилий будинок та земельну ділянку, належні іпотекодавцю. Тобто звернено стягнення на майно, вартість якого складає лише частину суми (59 101 долар США 71 цент, що є еквівалентом 472 400 гривень), що пред'явлена до стягнення.

Виконавчі листи за рішенням суду від 20 травня 2013 року знаходяться на примусовому виконанні у Придніпровському відділі ДВС Черкаського МУЮ, за якими на даний час заборгованість не погашена, тому у зв'язку з невиконанням зобов'язань по кредитному договору та лише частковим стягненням заборгованості по кредиту на адресу відповідачів були надіслані вимоги про повне погашення кредитної заборгованості, які так і не були виконані.

В результаті чого станом на 13 лютого 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 124 181 долар США 28 центів, що є еквівалентом 1 061 836 грн. 87 коп., з яких: 69 300 доларів США, що є еквівалентом 592 563 грн. 51 коп. - сума заборгованості по кредиту (станом на 13.01.2014 року); 38 115 доларів США 82 цента, що є еквівалентом 325 916 грн. 94 коп. - сума заборгованості по процентам (за період з 01.03.2009 року по 28.08.2013 року); 16 765 доларів США 46 центів, що є еквівалентом 143 356 грн. 42 коп. - пеня за порушення зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом (за період з 12.02.2013 року по 12.02.2014 року).

А тому ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління AT «Ощадбанк» просило стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів заборговані кошти в сумі 124 181 долар США 28 центів, що є еквівалентом 1 061 836 грн. 87 коп. та сплачений судовий збір.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління AT «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06 липня 2007 року на загальну суму 124 181 долар США 28 центів, що є еквівалентом 1 061 836 грн. 87 коп., з яких: сума заборгованості по кредиту станом на 13 січня 2014 року -69 300 доларів США, що еквівалентно 592 563 грн. 51 коп.;сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за період з 01 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року -

38 115 доларів США 82 цента, що є еквівалентом 325 916 грн. 94 коп.; пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом з 12 лютого 2013 року по 12 лютого 2014 року -

16 765 доларів США 46 центів, що є еквівалентом 143 356 грн. 42 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ПАТ «Державний ощадний банк

України» в особі філії - Черкаське обласне управління AT «Ощадбанк» судовий збір в сумі

3 654грн.08коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку зазначав, що районний суд, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість, виходив з того, що останній платіж апелянт здійснив 19 вересня 2011 року, в результаті чого поновив позивачу строк позовної давності. Хоча дана обставина не доводиться матеріалами справи. А посилання суду , як на преюдиційне , яким встановлено цю обставину , - на рішення Придніпровського районного суду від 20.05.2013р. є помилковим. Натомість на спростування твердження позивача щодо дати останнього платежу, судом безпідставно було залишено без задоволення клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, з метою встановлення належності підпису, зробленого в квитанції від імені ОСОБА_10 від 19 вересня 2011 року.

Також ОСОБА_10 вважає припиненим договір поруки № 136-07/02 від 06 липня 2007 року, оскільки пунктом 4.2 вказаного договору передбачено право ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління AT «Ощадбанк» пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з вересня 2009 року протягом наступних шести місяців. А таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 14 лютого 2014 року , шляхом подачі позову до суду, тобто після спливу встановленого п. 4.2 договору поруки № 136-07/02 від 06 липня 2007 року та частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку . Тому підстав для стягнення заборгованості по зобов'язаннях, що виникли з договору поруки суд не мав.

Апелянт вважає рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_10, було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 136-07 від 06 липня 2007 року /а.с. 37-39/.

По вказаному договору ОСОБА_10 отримав в кредит грошові кошти в сумі 69 300 доларів США на споживчі потреби з лімітом кредитування протягом 24 місяців, на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12,5%, , з кінцевим терміном повернення кредиту 05 липня 2017 року.

Зобов'язання за вказаним договором було забезпечено наступними договорами :

- іпотечним договором № 136-07/01 від 06 липня 2007 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_13, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. Відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок з прибудовами, та належними до нього надвірними будівлями (б-сарай, Б-літня кухня, Г-погріб, Ж-сарай, 3-сарай, К-навіс, 1-3,5-огорожа, 4-водоколонка). При цьому, загальна площа жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить - 78,4 кв.м., житлова площа - 44,9 кв.м. з усіма невід'ємними її при належностями /а.с. 40-42/;

- іпотечним договором № 136-07/02 від 16 грудня 2009 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_13, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. Відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 580 кв.м. з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /а.с. 43-46/;

- договором поруки № 136-07/02 від 06 липня 2007 року, укладеним між позивачем, ОСОБА_10 та з поручителем ОСОБА_11, за умовами якого останній зобов'язався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором, а також, додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому /а.с. 47-48/.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_10 кредитних коштів в повному обсязі підтверджується видатковими касовими ордерами № 577108_001 від 11 липня 2007 року на суму 10 000 доларів США та № 602921_001 від 13 липня 2007 року на суму 59 300 доларів США /а.с. 49/ та не заперечується сторонами.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_10 належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість по сплаті процентів . І на вимоги Банку про повернення заборгованих коштів / т.1 а.с.51/ він не реагував .

У зв'язку з цим станом на 13 січня 2014 року невиконаними були зобов'язання ОСОБА_10 по повному розміру тіла кредиту - в сумі 69 300 доларів США, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за період з 01 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року - в сумі 38 115 доларів США 82 цента, та передбачена умовами договору пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом з 12 лютого 2013 року по 12 лютого 2014 року - в сумі 16 765 доларів США 46 центів.

І даний розмір заборгованості по тілу кредиту, процентам та наданий позивачем розрахунок і розмір пені /т.1 а.с.64-67/ ОСОБА_10 в ході розгляду справи не оспорював та не заперечував , подаючи апеляційну скаргу .

Відповідач ОСОБА_11 , як поручитель, відповідно до умов договору поруки не виконав своїх зобов'язань за договором поруки і також заборгованість за ОСОБА_10 не погасив, хоча позивач у передбачений Договором поруки спосіб , листом від 08.01.2014р. /т.1 а.с.50/ , повідомив його про наявність у ОСОБА_10 заборгованості та необхідність у зв'язку з цим протягом 30-ти днів з дати отримання претензії погасити заборгованість та повернути Банку тіло кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За вказаних обставин , та враховуючи зазначені норми матеріального права, встановивши, що ОСОБА_10 допустив несплату процентів за користування кредитом та на вимогу про повернення тіла кредиту і заборгованості по процентам, - ні ОСОБА_10, ні поручитель ОСОБА_11 , борг у визначений ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» строк не повернули , - суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність у позивача права на стягнення , визначеної позивачем суми боргу по тілу кредиту, процентам та нараховану пеню , розмір і порядок нарахування яких відповідачі не спростували та не оспорювали.

Обґрунтовуючи заперечення на позовну заяву та апеляційну скаргу, ОСОБА_10 і його представник , як на підставу для задоволення його вимог та відмови у позові в повному обсязі, послався на норми ст.266, ст.267 ЦК України, вказавши, що позивач звернувся до суду за захистом його порушеного права після спливу строку позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі, а тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України це, на думку сторони відповідача, є підставою для відмови у позові.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) . Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися заперечення відповідача , було встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2013 року, яке вступило в законну силу, задоволено вимоги позивача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на жилий будинок та земельну ділянку, належні іпотекодавцю - ОСОБА_13. Тобто звернено стягнення на майно, вартість якого складає 83 812 доларів США 38 центів, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 669 912 грн. 35 коп. /а.с. 55-62/.

Учасником розгляду даної цивільної справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, був також і відповідач ОСОБА_10

Виконавчі листи за рішенням суду від 20 травня 2013 року знаходяться на примусовому виконанні у Придніпровському відділі ДВС Черкаського МУЮ, за якими на даний час заборгованість не погашена.

У ході розгляду даної справи судом було встановлено ту обставину , що термін повернення кредиту визначений умовами Договору - 05 липня 2017 року, а підпунктом 1.5.1.3 Договору визначений порядок сплати процентів без графіка , який, як зазначено в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2013 року, - відсутній /т.1 а.с.61/ .

Тому підстави для застосування до даних правовідносин правовою позиції прийнятої Постановою Верховного суду України від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 - відсутні .

Розглядаючи цивільний позов ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки , суд рішенням від 20 травня 2013 року, встановив також і розмір заборгованості по тілу кредиту ,процентам та пені.

Зокрема , в ході розгляду даного спору учасником якого був і ОСОБА_10 , суд встановив, що ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» , звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, при визначенні розміру заборгованості по кредитному договору , в тому числі врахував і сплачені по квитанції від 19 вересня 2011 року від імені платника ОСОБА_10 кошти в сумі 1000 доларів США , що еквівалентно на дату проведення касової операції 7973,3грн.,як оплату боргу ОСОБА_10 за кредит по договору від 06.07.2007р.

Ця обставина була перевірена в ході апеляційного розгляду даної справи , і знайшла своє підтвердження зокрема в розрахунку заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках, які надав представник ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» .

При цьому було встановлено, що ОСОБА_10 , як боржник, з дати сплати вказаної суми в касу банку і до розгляду позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії , - жодним чином не оскаржував до ВАТ «Державний ощадний банк України» факт оплати саме ним зазначених коштів 19 вересня 2011 року та не заперечував факт їх внесення ним.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Стаття 264 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тому, враховуючи , що термін повернення кредиту ОСОБА_10 був визначений умовами Договору 05-тим липня 2017 року , і судовим рішенням в іншій цивільній справі від 20 травня 2013 року, учасником розгляду якої був в тому числі й ОСОБА_10, було встановлено, що порядок сплати процентів за Договором кредиту був визначений без наявності графіка , то , оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом до закінчення строку дії договору (14.02.2014р.) , - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі акціонерного товариства «Ощадбанк» таким чином не пропустило визначений законом строк позовної давності, звернувшись з позовом у межах строку дії договору.

А заперечення ОСОБА_10 та його представника не спростовують даних висновків суду першої інстанції.

В тому числі й посилання сторони відповідача на ту обставину, що зазначена квитанція від 19 вересня 2011 року була підписана не ОСОБА_10 , що було підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи.

Тому, що факт внесення зазначеної суми не оспорювався ОСОБА_10 безпосередньо в банківську установу і не може бути спростований лише доведенням факту, що він не підписував квитанції. Оскільки факт підпису її іншою особою не спростовує внесені в неї дані , що саме ОСОБА_10 здійснив даний платіж , особа якого відповідно до вимог Ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність була встановлена при здійсненні даної касової операції , про що внесені були відповідні дані у квитанцію .

Що зокрема вказує на визнання ОСОБА_10 станом на 19.09.2011р. боргу перед позивачем. Про що вірно зазначив суд першої інстанції у рішенні, що оскаржується, дійшовши до правильного висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки позов пред'явлений в межах строку дії договору , борг станом на 19 вересня 2011 року був визнаний боржником і ця обставина була встановлена судовим рішенням від 20 травня 2013 року й відповідально до ст.61 ЦПК України не потребує доказування.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України. Такі правовідносини регулюються як нормами цивільного, так і нормами господарського законодавства в залежності від суб'єктного складу сторін (юридичної чи фізичної особи - поручителя і (або) боржника).

Тому, враховуючи, що ОСОБА_10 порушив умови договору і не повернув позивачу ні заборгованість по тілу кредиту, ні нараховані проценти та пеню, розмір яких визначений Банком ним не оспорювався, як не виконав зобов'язань ОСОБА_10 і поручитель ОСОБА_11 - суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованих коштів з відповідачів як з солідарних боржників.

При цьому не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції заперечення поручителя ОСОБА_11, що відносини поруки були припинені у зв'язку з тим, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі акціонерного товариства «Ощадбанк» пропустив визначений ч.4 ст.559 ЦК України строк на пред'явлення вимог до поручителя.

Оскільки з даним позовом до ОСОБА_11 ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі акціонерного товариства «Ощадбанк» звернувся в межах шестимісячного строку з дати отримання ним претензії від банку від 08.01.2014р./т.1 а.с.50/ про виконання ним як поручителем зобов'язань боржника ОСОБА_10, яка буда проігнорована ОСОБА_11

І з цими висновками суду першої інстанції погодився сам ОСОБА_11 та не оскаржував рішення суду першої інстанції .

А ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі висновків суду про наявність підстав для солідарного стягнення боргу з нього як боржника та ОСОБА_11, як з поручителя, не спростував і не довів яким чином рішення суду в частині прав і обов'язків співвідповідача ОСОБА_11 порушують його права як сторони по справі, а його доводи є несуттєвими, правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для їх задоволення

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Тому апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року - відхилити .

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :