Справа № 363/3902/13-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/277/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 1 11.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Вишгородська міська рада про виділ частки в натурі у спільній частковій власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2009 року є власником 3/10 частини житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Співвласниками зазначеного житлового будинку є відповідачі, частки яких становлять: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яким належить по 3/20 частини житлового будинку кожному, ОСОБА_4 належить 2/5 частини житлового будинку.

Між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виникають спори щодо порядку користування і володіння належними їм частками будинку, доступу до будинку у позивача взагалі немає. Договору про порядок користування належною часткою між сторонами не укладено.

На підставі вищевикладеного, позивач просить виділити їй в натурі її частку в розмірі 3/10 будинку АДРЕСА_1, а саме: коридор 1-1, ванну 1-2, житлову кімнату 1-4, кухню 1-5, котельню 1-6, літню кухню «С», сарай «Р», гараж «Д».

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проти позову заперечували. Зазначали, що рішенням апеляційного суду Київської області від 11 червня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про виділення в натурі частини в праві власності на житловий будинок.

Під час розгляду вищевказаної справи та справи за позовом ОСОБА_1, поданим у жовтні 2013 року, були проведені судові будівельно-технічні експертизи. Запропоновані експертизою варіанти, передбачають виділення в натурі ідеальних часток співвласників, без врахування тих обставин, що будинок між колишніми співвласниками був поділений та колишні співвласники, кожний, узаконили за собою право власності на належні їм приміщення, будівлі та споруди. Крім того, під час призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачем не ставилося питання, чи такий виділ частки позивачу можливий без перепланування чи переобладнання житлового будинку, оскільки для цього необхідно дозвіл виконавчого комітету міської ради у відповідності до вимог ст.152 ЖК України. Вважають, що висновок експерта від 20.06.2014 року порушує права відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належні їм частки спірного житлового будинку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилалася на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не взято до уваги висновок експерта, який є обґрунтованим, суд невірно витлумачив ст. 364 ЦК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві власності належить 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1. ( т.1 а.с. 9).

Співвласниками зазначеного житлового будинку є відповідачі, частки яких становлять: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яким належить по 3/20 частини житлового будинку кожному, ОСОБА_4 належить 2/5 частини житлового будинку ( т.1 а.с. 10-16).

Будинок АДРЕСА_1 загальною площею 167,1 кв.м., літ «А», складається з наступних приміщень:

- коридор 1-1 - площею 12,9 кв.м.,

- ванна 1-2 - площею 4,3 кв.м.,

- житлова кімната 1-3 - площею 16,4 кв.м.,

- житлова кімната 1-4 - площею 16,5 кв.м.,

- Кухня 1-5 -площею 14,1 кв.м.,

- котельня 1-6 - площею 8,6 кв.м.,

- житлова кімната 2-1 - площею 12,8 кв.м.,

- житлова кімната 2-2 - площею 24,0 кв.м.,

- веранда 2-3 - площею 9,4 кв.м.,

- житлова кімната 3-1 - площею 16,2 кв.м.,

- житлова кімната 3-2 - площею 14,4 кв.м.

- ванна 3-3 - площею 3,2 кв.м.,

- кухня 3-4 - площею 11,5 кв.м.,

- тамбур І - площею 2,8 кв.м.,

біля будинку знаходяться господарські споруди:

гараж «Д», убиральня «Е», сарай «Ж», сарай «З», сарай «И», сарай «К», погріб «Під К», убиральня «Л», погріб «під Н», гараж «П», сарай «Р», літня кухня «С», гараж «Т», погріб «під Т», навіс «Ф», огорожа 1-8, вимощення «І». ( т.1 а.с. 11).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 230929 від 26 березня 2009 року.( т.1 а.с.47-53, 79-85).

Рішенням народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 19 жовтня 1970 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розділ домоволодіння, стягнення аліментів було визнано право власності за ОСОБА_6 на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_2, що рахується за ОСОБА_7 ( т.1 а.с. 146).

Відповідно до рішення суду Києво-Святошинського району від 07 січня 1971 року за позовом ОСОБА_6 до подружжя ОСОБА_7 про розподіл будинку, виділено на праві приватної власності згідно рішення суду від 19 жовтня 1970 року ОСОБА_6 погріб і кімнату 24 кв.м. в будинку АДРЕСА_2. Іншу частину будинку - кімнату 24 кв.м., 9,4 кв.м., кухню 6,9 кв.м., прохід - 6,6 кв.м., веранду 9,7 кв.м., сарай вартістю - 114 рублів. Виділено ОСОБА_7 Утримано на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7 60 рублів, тобто половину вартості сараю, і залишено погріб вартістю 28 рублів ОСОБА_6 ( т.1 а.с. 130-131, 134-135).

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 65 від 17 березня 1983 року «Про узаконення самовільно прибудованих приміщень у домоволодіннях громадян м. Вишгород» узаконено самовільно прибудовані та побудовані приміщення у домоволодінні громадянки ОСОБА_6, яка проживає АДРЕСА_3 ( 1/2 частина будинку) - кухня 2-1 площею 10,6 кв.м., веранда І площею 9,9 кв.м. ( т.1 а.с. 136-137).

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 84 від 15 квітня 1983 року «Про узаконення самовільно прибудованих приміщень в будинковолодіннях м. Вишгород» узаконено самовільно прибудовані приміщення в будинковолодінні АДРЕСА_3, 1/2 частина якого належить ОСОБА_7 - коридор 1.1. площею 12,9 кв.м., ванну 1-2 площею 4,3 кв.м., котельню 1-6 площею 8,6 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 16,5 кв.м., коридор ІІ площею 5,9 кв.м., кухню площею 8,0 кв.м., сараї «Ж», «З», «И», «К» і гараж «Д».( т.1 а.с. 138-139).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 1983 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну ідеальної частки в праві власності на житловий будинок, змінено ідеальну частку ОСОБА_6 в праві власності на будинок АДРЕСА_3 з 1/2 частини на 2/5 частини. ( т.1 а.с. 147).

Відповідно до договору дарування від 11 липня 1992 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_3. ( т.1 а.с. 155-156).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 червня 2013 року, рішення Вишгородського районного суду київської області від 19 грудня 2012 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Вишгородська міська рада Київської області про виділення в натурі частини в праві власності на житловий будинок відмовлено, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ частини житлового будинку в натурі, визнання права власності на самочинно побудований гараж відмовлено ( т.1 а.с. 47-53).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або на його поділ з дотримання вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Виходячи з положень ст.ст.183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п. 6,7 Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він проводиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст.152 ЖК України).

За клопотанням позивача по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи № СЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року, виділення в натурі частки ОСОБА_1 в розмірі 3/10 частини, а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, жилова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д», в будинку АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників: ОСОБА_1 - 3/10, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 3/10, ОСОБА_4 - 2/5, є можливим. ( т. 1 а.с. 265-273).

Допитана в суді першої інстанції експерт, яка проводила вказану експертизу ОСОБА_8 ствердила, що експертиза проводилася за документами наявними в матеріалах цивільної справи без врахування існуючих рішень судів.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи, що вказаний висновок експерта № СЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року, не узгоджується з матеріалами справи, викликає сумніви в його правильності та об'єктивності, оскільки передбачає виділення в натурі лише ідеальної частки позивача без врахування можливості виділення іншим співвласникам відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, та тих обставин, що будинок між колишніми співвласниками був раніше поділений рішеннями судів та колишні співвласники, кожний, узаконили за собою право власності на належні приміщення, будівлі та споруди, суд першої інстанції вірно вважав цей висновок неналежним доказом.

Твердження позивача, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, про те, що виділ в натурі приміщень: коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д» як 3/10 частки із житлового будинку не потребує перепланування та переобладнання будинку, оскільки це є ізольована квартира із самостійним виходом і не порушує права відповідачів на належні їм частки у приватній власності, є необґрунтованими та не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. Крім того, приміщення, які просить виділити позивач, були самовільно побудовані і рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 84 від 15 квітня 1983 року «Про узаконення самовільно прибудованих приміщень в будинковолодіннях м. Вишгород» вже були узаконені ОСОБА_7 (коридор 1.1. площею 12,9 кв.м., ванна 1-2 площею 4,3 кв.м., котельня 1-6 площею 8,6 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 16,5 кв.м., коридор ІІ площею 5,9 кв.м., кухня площею 8,0 кв.м., сараї «Ж», «З», «И», «К» і гараж «Д».( т.1 а.с. 138-139)). В установленому законом порядку вказане рішення не оскаржувалось , є чинним.

Посилання апелянта на технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого 08 грудня 2014 року, в якому зазначено, що будинок має три квартири, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи є ще один технічний паспорт на будинок, в якому зазначено, що будинок одноквартирний ( т.1 а.с. 11).

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, а такий висновок в матеріалах справи відсутній, крім того в матеріалах справи відсутній дозвіл виконкому ради про переобладнання і перепланування жилого будинку, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: