АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6335/15 Справа № 202/3780/15 Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л.А. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

27 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, за яким просив суд визнати чинним та врахувати за спожиту електроенергію суму 192, 54 гривні, внесену ним 18.03.2008 року на реквізити відповідача зазначені в договорі про користування електроенергією від 20.10.2000 року та відшкодувати моральну шкоду в сумі, еквівалентній попередженню про відключення електроенергії № 1244695 від 04.04.2015 року - 458,44 гривні. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є споживачем послуг ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго". 20.10.2000 року між ним та відповідачем укладений договір про користування електричною енергією, де зазначені реквізити для сплати за електроенергію. 18.03.2008 року ним були перераховані у відділення "Укрпромбанку" на рахунок відповідача кошти у розмірі 192,54 гривні, але з невідомих йому причин дані кошти відповідачем не враховані за оплату ним, позивачем, послуг з енергопостачання. На неодноразові його звернення до відповідача з пропозицією та проханням зарахувати зазначені кошти, ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" ігнорує його та погрожує припинити постачання електроенергії. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права споживача та завдали йому моральної шкоди, оскільки змушують його неодноразово звертатись до керівництва ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", призводять до матеріальних витрат.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року ухвалено: відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є споживачем послуг ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго". 20.10.2000 року між сторонами був укладений договір про користування електроенергією. 10.11.2003 року між сторонами укладений договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, який позивач відмовився підписати. З копії особистого рахунку споживача ОСОБА_2, наданого представником відповідача, вбачається, що останній оплату за користування електроенергією здійснює нерегулярно та має заборгованість за оплату електроенергії. Так, у лютому 2008 року за користування електроенергією від позивача надійшло 195,97 гривень, в березні 2008 року оплати не надходило, а в квітні 2008 року на той самий рахунок надійшла оплата в розмірі 84.04 гривні. Оплата в розмірі 192, 54 гривні від позивача за оплату електроенергії в березні 2008 року не надходила.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав споживача ОСОБА_2 з боку відповідача. Як встановлено судом, оплата на рахунок ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" за споживання електроенергії від ОСОБА_2 за березень 2008 року у розмірі 192,54 гривні не надходила, що підтверджується копією особистого рахунку. Позивачем не надано на підтвердження протилежного відповідних належних доказів, яким може бути оригінал квитанції про сплату. Слід зазначити, що суд критично ставиться до стверджень позивача про те, що оригінал квитанції він надсилав до ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго", оскільки зазначене не підтверджується відповідними належними доказами, а з копії, яку він додав до матеріалів справи вбачається, що квитанція із зазначенням суми 192,54 гривні вказана на бланку з рахунком, якого на спірний період не існувало, про що ОСОБА_2 мав знати, оскільки у лютому та у квітні 2008 року оплачував за послуги з енергопостачання на вірний рахунок підприємства. Суд також зазначає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки Законом України "Про захист прав споживачів" передбачено відшкодування споживачеві моральної (немайнової) шкоди лише в разі заподіяної небезпечною для життя і здоров'я продукцією у випадках, передбачених законодавством. Проте позивачем таких даних не надано та судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 безпідставними, такими що не ґрунтуються на вимогах закону і приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли у сторін щодо неврахування відповідачем оплати позивачем за електроенергію 18 березня 2008 року та стягнення моральної шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення, або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою.

Згідно з частиною 1 статті 22 цього Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, (далі Правила) споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки (п. 42 Правил).

Відповідно до пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі Правил) споживач електричної енергії повинен дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електроенергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 20 Правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електроенергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія, з огляду на вищевказані вимоги чинного законодавства, встановила, що факт сплати позивачем на рахунок відповідача 18 березня 2008 року за електроенергію суму 192, 54 гривні, - не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги - є недоведеними.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України: ч.2 - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно до вимог статті 15 ЦК України, ч.1 - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; ч.2 - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору є, неврахування відповідачем оплати за послуги з електропостачання.

Разом з тим згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно статті 4 ЦПК України, ч.1 - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, заявлені позовні вимоги щодо визнання чинним та врахувати за спожиту електроенергію суму 192, 54 гривні, внесену ним 18.03.2008 року - не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав.

Розглядаючи спір, судова колегія дійшла висновку про недоведеність наявності порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача за обставинами справи зі сторони відповідача.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги є безпідставними.

Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» статті 4, яка передбачає, зокрема права споживачів, де в п.5 зазначено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

У зв'язку з тим, що за обставинами справи не встановлено спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди за умовами, зазначеними в Законі, та в межах позовних вимог, то відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь