Провадження № 6/127/22/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору, від 14.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору у складі третейського судді Петрика Анатолія Григоровича, від 14.10.2014 року, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору у складі третейського судді Петрика Анатолія Григоровича, від 14.10.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задоволено, в рахунок погашення заборгованості за Договором позики №б/н від 01 грудня 2009 року, на загальну суму 209 602,02 грн., що складається з: 117 990,00 грн. - сума позики; 79 813,02 грн. - проценти; 11 799,00 грн. - штраф, звернено стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель «21121», 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого 28.12.2006 року Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області - шляхом визнання права власності на даний транспортний засіб за ОСОБА_1; зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель «21121», 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Вищезазначене рішення третейського суду від 14.10.2014 року було отримано заявником 18.11.2014 року, та у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про третейські суди» підлягає негайному виконанню.

Оскільки рішення третейського суду від 14.10.2014 року відповідачем не виконується добровільно, заявник (позивач) має намір звернутись до органів Державної виконавчої служби із відповідною заявою про примусове виконання рішення третейського суду, а тому заявнику необхідно отримати відповідний виконавчий документ.

А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду із даною заявою.

Учасники третейського розгляду до судового засідання не з'явились, однак від останніх в матеріалах справи містяться письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявник (позивач) ОСОБА_1 свою заяву підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити, натомість заінтересована особа (відповідач) ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення заяви заявника.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Окрім того, неявка сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, у відповідності до ч.1 ст.389-9 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Дослідивши матеріали заяви, оглянувши матеріали справи третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору у складі третейського судді Петрика Анатолія Григоровича, суд вважає за можливе в задоволенні заявлених вимог відмовити з наступних міркувань.

Так, відповідно до Закону України «Про третейські суди» від 11.05.2004 року суди загальної юрисдикції розглядають справи, зокрема заяви про видачу виконавчих документів за рішенням третейських судів.

Згідно ч.1 ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу (ч.3 ст.389-9 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Стаття 6 Закону України «Про третейські суди» визначає підвідомчість справ третейським судам, зокрема у п.13 якої зазначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п.п.7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. Пунктом 33 даного Порядку встановлено необхідність перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників, для проведення якої до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.

Таким чином, третейський суд, не маючи на те відповідних повноважень, у своєму рішенні від 14.10.2014 року визнавши право власності за заявником (позивачем) на спірний автомобіль, фактично вирішив питання про зобов'язання органу державної влади - Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України вчинити певні дії, пов'язані з реалізацією наданих їм законом владних повноважень, а саме здійснити реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу за заявником (позивачем), які необхідно вчинити під час виконання рішення третейського суду, що є неприпустимим у відповідності до вимог чинного законодавства.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи заявником (позивачем) надано суду оригінал договору застави від 02.12.2009 року, відповідно до змісту якого останній забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з Договору позики №б/н від 01.12.2009 року, укладеного між заставодержателем ОСОБА_1 та заставодавцем ОСОБА_2, та предметом якого є легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель «21121», 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Натомість, як вбачається з наявного в матеріалах справи договору застави від 02.12.2009 року останній укладений у простій письмовій формі, а відтак сторонами не дотримано вимог ст.13 Закону України «Про заставу» щодо нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу, таким чином правочин, на підставі якого було винесено рішення третейського суду від 14.10.2014 року є нікчемним та вважається таким, що є неукладеним.

А відтак, третейським судом було вирішено питання щодо дійсності договору, для яких закон вимагає дотримання нотаріальної форми, що є фактичним визнанням дійсності договору без дотримання вимог Закону щодо його форми укладення, що є неприпустимим.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заявлені вимоги заявника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст.210, 389-7 - 389-11 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору, від 14.10.2014 року - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: