Провадження № 6/742/4/15
Єдиний унікальний № 742/211/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Гумена В.М.,

за участю секретаря Харченко Л.О.,

розглянувши подання старшого державного виконавця державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції в якому зазначає, що на виконанні у відділі держаної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 200/9286/14-ц від 21.07.2014 року виданий Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Приват Банк 21429, 16 грн. боргу. З часу відкриття виконавчого провадження боржником жодної суми в рахунок погашення боргу добровільно сплачено не було. Таким чином боржник від виконання своїх зобов"язань ухиляється, на виклики не з"являється , борг не сплачує.

У зв"язку з чим і просить суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України до виконання зобов"язань ОСОБА_2.

В судове засідання старший державний виконавець не зявився, але надав заяву, в якій підтримує подання та просить суд розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 200/9286/14-ц виданого 14.08.2014 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Приват Банк 21429, 16 грн. боргу.( а.с.9)

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу ДВС.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 „Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї" кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров"я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

П.п. 5,8 ч. 1 статті 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну та порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначено випадки можливого тимчасового обмеження громадян у праві на виїзд з України та встановлено порядок розв'язання спорів у цій сфері. У тому числі, підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян з України за кордон Закон зазначає ухилення від виконання особою зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи).

Згідно із п. 18 ч. 3 статті 11 України „Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, в розумінні вказаних вище законодавчих норм, обов'язковою законною підставою для обмеження громадянина України у його праві виїзду за межі України може бути лише ухилення боржника від виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи).

Разом з тим, як зазначено у п. 11.2. Аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 19.12.2012 року Верховного Суду України поняття „ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, є невизначеним, оскільки в Законі України „Про виконавче провадження" змісту цього поняття не розкрито.

Чинне законодавство та практика Конституційного Суду України також не містить визначення поняття „ухилення".

Відповідно до положення ч. 2 статті 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведеності факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Правові позиції Верховного Суду України визначають, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань чи рішення суду, а при доведеності факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань, а твердження державного виконавця про те, що несплата боргу і є ухиленням від виконання зобов"язань є лише його припущенням, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення боржника про виклик його до державного виконавця, не вичерпані можливості надані державному виконавцю законом України „Про виконавче провадження" щодо встановлення місця знаходження боржника та зясування причин несплати боргу, а саме не застосовано привід через органи внутрішніх справ, що свідчить про передчасність заявленого клопотання, а отже у задоволенні подання державного виконавця ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України слід відмовити.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гумен В.М.