Справа № 531/2425/14-ц
Провадження № 2/531/108/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року. Карлівський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Жмурко П.Я.

при секретарі Клименко Т.М. за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування ,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2014 року ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування, площею 4,53 га, яка розташована на території Верхньоланнівської сільської ради, передана для ведення товарного с/г виробництва, що належала ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №520492, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі і на вказану вище земельну ділянку. За життя ОСОБА_3 склала заповіт. У заповіті вказано назву спадкового майна - земельну ділянку, розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, призначену для ведення товарного с/г виробництва, площею 4,01 га, що належала ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №520250. Таку земельну ділянку ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2, замість земельної ділянки площею 4,53 га, розташованої на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, переданої для ведення товарного с/г виробництва, що належала їй, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №520492. Відповідно до ст. 1261 ЦКУ, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої. Позивач прийняв спадщину юридично, відповідно до ст. 1268 ЦКУ, як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем. 16.12.2014 року, позивач звернувся до Красноградської державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що останнє місце проживання померлої - с.Гірчаківка Красноградського району. У видачі Свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки немає можливості встановити останню адресу реєстрації ОСОБА_3 на день смерті. Тому позивач звернувся до суду, задля визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з зазначених у позовній заяві підстав. Представник позивача зазначає, що позивач має право на земельну ділянку площею 4,53 га, в порядку спадкування за законом, проте не може оформити таке право в позасудовому порядку.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від відповідача надійшла заява, в якій вони зазначили, що не мають претензій до позивача і просять розглядати справу без їх участі.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, про що свідчить повторно видане свідоцтво серії НОМЕР_1. (а.с. 8) Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, померла була рідною матір'ю позивача. (а.с. 12) В матеріалах справи міститься заповіт ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складений 21.12.2009 року на користь ОСОБА_2 (позивач). Заповідач заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, призначену для ведення товарного с/г виробництва, площею 4,01 га, що належить їй на підставі Державного акту серії Р1 №520250. (а.с. 5)

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2014 року вбачається, що 16.12.2014 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_1, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5, після померлої ОСОБА_3, а саме: на земельну ділянку розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, площею 4,53 га. В процесі розгляду заяви нотаріусом, встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена. Далі в постанові нотаріуса слідує абзац, згідно якого вона не змогла встановити останню адресу реєстрації ОСОБА_3 на день її смерті. У зв'язку з цим, нотаріус відмовила представнику ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на вказану земельну ділянку. (а.с. 11)

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус не послалась на конкретні пункти статті 49 ЗУ «Про нотаріат», а також вказала загальні статті ЦК України, які регулюють порядок здійснення права на спадкування (статтями 1268-1272 ЦК, визначено порядок прийняття спадщини та відмови від неї, а також встановлено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини). Нотаріус також послалась на гл. 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року (далі - Порядок), якою визначено порядок видачі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів. (а.с. 11) Постанова нотаріуса не оскаржувалась.

Позивачем у позовній заяві зазначено про його право на спадщину, як в порядку спадкування за законом, так і в порядку спадкування за заповітом. Прохальна частина позову не конкретизована щодо того, в якому порядку слід визнати право на спадщину за позивачем. Згідно постанови нотаріуса, представник позивача звернулася до неї з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, при цьому в резолютивній частині своєї постанови, нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Сама заява про видачу свідоцтва - до матеріалів справи не долучена. В судовому засіданні, представник позивача наполягає на порушенні права ОСОБА_2, успадкувати майно померлої в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги.

Виходячи з наданих представником позивача пояснень, суд досліджує право позивача на спадщину, а саме на земельну ділянку площею 4,53 га, в порядку спадкування за законом.

Згідно з положеннями статті 1223 ЦПК України, спадкування за законом має місце у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадщину за законом, у першу чергу мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки - що визначено ст. 1261 ЦК України.

У разі спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, позивач має право на спадщину, як спадкоємець першої черги, що підтверджується його свідоцтвом про народження. Спадкоємці за законом мають право успадкувати ту частину спадкового майна, що не охоплена заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 4,53 га, тому він змушений визнавати таке право в суді.

Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, має бути підтверджена належними доказами. Як доказ позивачем долучено постанову нотаріуса від 16.12.2014 року. Згідно постанови, підставою для відмови у видачі свідоцтва, стала неможливість встановити останню адресу реєстрації ОСОБА_3 (а.с. 11)

Згідно з положеннями п. 3.3 Порядку - заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Відповідно до пункту 1.12 Порядку, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 ЦК України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Документи, якими може бути підтверджено місце відкриття спадщини, перелічені в п. 1.13 Порядку, при цьому зазначено, що свідоцтво про смерть не є належним підтвердженням.

Виходячи з постанови, нотаріусом було встановлено, що в с. Гірчаківка померла проживала постійно, але без реєстрації, при цьому була зареєстрована в с. Попівка до 2005 року і згідно заповіту, складеного у 2009 році, адреса проживання заповідача - с. Попівка. (а.с. 11) Зазначене підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. (а.с. 5, 10, 16) Встановивши зазначені обставини, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, вказавши, що не має можливості встановити останню адресу реєстрації ОСОБА_3, на день її смерті. (а.с. 11)

Відповідно до п. 1.14 Порядку, у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Положеннями п. 4.14 Порядку, встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

З постанови нотаріуса вбачається, що останньою не перевірявся склад спадкового майна. Не дивлячись на те, що постанова не містить посилання на конкретні пункти Закону, на підставі яких нотаріусом було відмовлено, - суд може зробити висновок про те, що спір виник не щодо складу спадкового майна, а щодо місця реєстрації та проживання спадкодавця. Позивачем не доведено факт оспорювання, порушення чи невизнання його права на земельну ділянку у розмірі 4,53 га, як таку, що входить до складу спадкового майна.

ВССУ у своєму листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз'яснив, щоправо власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зазанчене викладено у п. 3.1 листа.

Таким чином, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Крім того, до подачі позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивач мав звернутися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд не досліджує законність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки дана обставина не є предметом спору. Проте суд враховує, що згідно постанови від 16.12.2014 року, представник позивача подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом, а не за законом. Окрім постанови, інші докази того, що позивач звернувся до нотаріуса з відповідною заявою - суду не надані. За таких умов, звернення до суду з позовом є передчасним.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд не вбачає підстав для визнання права власності на земельну ділянку, в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1223, 1268-1273 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення, через Карлівський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя Жмурко П.Я.