Справа № 545/182/15-ц
Провадження № 2/545/326/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кіндяк І.С.

при секретарі: Блажієвській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: Полтавська районна державна нотаріальна контора, Відділ Держземагенства у Полтавському районі Полтавської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

27.01.2015р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: Полтавська районна державна нотаріальна контора, Відділ Держземагенства у Полтавському районі Полтавської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, обґрунтовуючи вимоги тим, що відсутність правовстановлюючого документу, який засвідчує право власності померлого на нерухоме майно є підставою, яка позбавляє спадкоємця можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на нього та одержати свідоцтво про право на спадщину.

В судове засідання позивач не з'явився попередньо надавши до суду заяву в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити та розглядати справу без його участі.

Від відповідача: Супрунівської сільської ради Полтавського району та третіх осіб: Полтавської районної державної нотаріальної контори, Відділу Держземагенства у Полтавському районі Полтавської області до суду надійшли письмові заяви про розгляд справи без участі їх представників не заперечуючи проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради складено відповідний актовий запис за №32, та видано свідоцтво про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на приватизовану земельну ділянку площею - 3,40 га., передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Супрунівської сільської ради Полтавського району.

Також встановлено, що 11 липня 2008 року спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, за яким земельну ділянку площею 3,4 га., що розташована на території Супрунівської сільської ради, передану для ведення товарного виробництва заповів своєму синові - ОСОБА_1.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено, спадкоємець ОСОБА_1 подав до Полтавської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняті спадщини на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Згідно довідки №02-14 від 14.01.2014 року, виданої Полтавською районною ДНК, судом встановлено, що на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена спадкова справа №541/2014 за заявою про прийняті спадщини від ОСОБА_1.

Також встановлено, що спадкоємець на підставі положень ст. 1297 ЦК України звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на приватизовану земельну ділянку площею - 3,4 га., що розташована на території Супрунівської сільської ради, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де йому було роз'яснено, що свідоцтво не може бути видано в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа (державного акту на право власності на земельну ділянку), що посвідчує право власності померлого на вказане майно.

Відповідно до положень п. 4. ст. 25, п. 1 г. 346 ЦК України, цивільна правоздатність спадкодавця ОСОБА_3 припинилась в зв'язку з його смертю, що унеможливлює оформити на нього право власності на земельну ділянку та видати право встановлювальні документ, і як наслідок позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку.

Встановлено, що приватизована земельна ділянка загальною площею - 3,40 га., що розташована в межах території Супрунівської сільської ради, Полтавського району, та передана для ведення товарного сільськогосподарсько:: виробництва належить гр. ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ПЛ №220746, виданого 21.04.2005 року, оригінал якого спадкодавцем за життя було втрачено.

Згідно довідки №394/02-25 від 28.07.2014 року, виданої виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради, судом встановлено факт належності гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 3,40 га., що розташована в межах території Супрунівської сільське ради Полтавського району.

Отже, судом встановлено, що відсутність правовстановлюючого документу, який засвідчує право власності померлого на нерухоме майно є підставою, яка позбавляє спадкоємця можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на нього та одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинились внаслідок смерті.

У відповідності до ч. 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України , право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прав власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою

особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В зв'язку з повним визнанням позову відповідачами та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

На підставі викладеного, ст.ст. 328, 346, 392, 1216, 1225, 1241, 1266, 1268, 1296 ЦК України, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60, 130, 174, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), право власності на приватизовану земельну ділянку загальною площею - 3,40 га. (кадастровий номер :00:020:0007), передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Супрунівської сільської ради Полтавського району, Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, якщо рішення було ухвалено без участі особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. С. Кіндяк