Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6145/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Мальченко О.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Поліщук Н.В.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Лагіна Вадима Віталійовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «СК «Українська страхова група» про відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком потерпілій особі страхового відшкодування, отже суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідач та третя особа своїх представників у судове засідання апеляційного суду не направили, від них надійшли заяви про розгляд справи у відсутність їх представників.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

10 червня 2012 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ПАТ «СК «ПЗУ Україна» був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) №АВ-1735394, яким забезпечений транспортний засіб марки «Hyundai Еlаntra», д/н НОМЕР_1.

За зазначеним Договором позивач взяв на себе обов'язок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування, а відповідач зобов'язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 5).

12 березня 2013 року в м. Києві на перехресті вул. Грушевського та пров. Кріпосного відбулась ДТП за участю автомобіля «Тоуоtа Саmry», д/н НОМЕР_5 (постраждалий в ДТП), та забезпеченого автомобіля «Hyundai Еlаntra», д/н НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3 (а.с. 13-14).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року відповідача було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 15 ).

24 травня 2013 року до позивача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся страховик потерпілої особи - третя особа ПАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу з наступних підстав.

19 грудня 2012 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та Вищим адміністративним судом України (страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0197-30125/000007, предметом якого було страхування транспортного засобу автомобіля «Тоуоtа Саmry», д/н НОМЕР_5 . ( а.с. 6 ).

13 березня 2013 року страхувальник за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0197-30125/000007 звернувся до страховика ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання 12 березня 2013 року страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

10 квітня 2013 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі наданих страхувальником документів, страхового акту та розрахунку страхового відшкодування здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 14 046 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6052 від 10 квітня 2013 року.

24 липня 2014 року позивач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування, здійснив в порядку регресу виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група" у розмірі 13 046,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14510 ( а.с. 25).

У серпні 2014 року позивач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку, чим порушив п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 13 046,00 грн.

Відповідач позов не визнав, його представник посилався на те, що між позивачем та 3-ою особою ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не могло виникнути правовідносин, що дають змогу виплачувати страхове відшкодування в порядку регресу, оскільки між ними виникла суброгація, а саме заміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання. Виплативши страхове відшкодування в порядку регресу, позивач не набув права звернутися до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення суми страхового відшкодування знову в порядку регресу. Зазначав, що в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на норми закону, які регулюють питання суброгації, а не регресу .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата страхового відшкодування позивачем на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» була здійснена в порядку регресної виплати, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому вимога позивача до відповідача про відшкодування шкоди також в порядку регресної вимоги, заявленої в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необгрунтованою.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду, вважає, що вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом, позивачем було виплачене страхове відшкодування на виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3

Виплата позивачем була здійснена на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», яка в свою чергу виплатила страхове відшкодування за договором потерпілій особі за договором добровільного страхування транспортного засобу потерпілій у ДТП особі - страхувальнику за вказаним договором.

Відповідно до положень п. 33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на час ДТП) страхувальник зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Відповідач ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого на час ДТП була застрахована позивачем, вимоги п. 33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не виконав, на поважні причини невиконання обов'язку повідомити страховика про ДТП не посилався, що не заперечувалось його представником у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право заявити вимоги в порядку регресу до відповідача про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

Зазначені положення закону та ст. 1191 ч. 1 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та обставини щодо невиконання відповідачем передбаченого законом обов'язку повідомлення страховика про ДТП суд першої інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, посилання представника відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, на те, що між страховиком потерпілої особи та страховиком відповідача виникли правовідносини, які регулюються ст. 993 ЦК України, а також на те, що позивач посилався в позовній заяві на те, що виплатив страхове відшкодування на користь страховика потерпілої особи в порядку регресу, а не в порядку суброгації, а підставою позовних вимог до ОСОБА_3 помилково зазначив ст. 993 ЦК України, не мають правового значення для вирішення даного спору між позивачем і відповідачем ОСОБА_3, зважаючи на те, що судовою колегією встановлено порушення відповідачем вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та наявність у позивача у зв'язку з цим права на пред'явлення регресної вимоги до відповідача.

З огляду на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Як встановлено судом і підтверджується належними доказами, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 13 046,00 грн., який не оспорювався відповідачем, отже з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню зазначена сума страхового відшкодування, а також, відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього - 13 289,60 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Лагіна ВадимаВіталійовича задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () у відшкодування шкоди 13 046,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього - 13 289,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: