У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Ковалевича С.П., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2014 року у справі за позовом прокурора Рівненського району в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2014 року позов прокурора Рівненського району в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,000093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Рівненського району Рівненської області , та належить ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі на рішення суду відповідач вказує на його незаконність, оскільки висновки суду зроблено на підставі неналежних доказів по справі, а саме на підставі протоколів та постанов Управління Держкомзему у Рівненській області, які були складені за його відсутності та з якими його не було ознайомлено. Зазначає, що при постановленні рішення суд не з'ясував та не витребував у позивача документи на спірну частину земельну, які підтверджують його право власності.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор Рівненського району вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що за результатами перевірки Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області при проведенні обмірів суміжних земельних ділянок виявлено факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки ОСОБА_1, документів, які підтверджують право власності на вказану земельну ділянку відповідачем не надано, а тому є підстави вважати, що останнім не дотримано вимог земельного законодавства, зокрема ст. 90, 96 ЗК України.

На підтвердження таких висновків в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд дав неправильну оцінку пред'явленим доказам, оскільки такі докази є неналежними, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України загальним правилом цивільного процесуального закону є те, що докази аналізуються судом як кожен окремо, так і в їх сукупності, і кожний доказ повинен бути прийнятий судом, якщо не будуть порушуватися правила належності та допустимості засобів доказування.

Отже висновки суду про те, що акт обстеження земельної ділянки Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області № 9 від 13 липня 2011 року, акти перевірок дотримання земельного законодавства Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області № 94 від 13 липня 2011 року, № 100 від 20 липня 2011 року, №132 від 30 вересня 2011 року, № 149 від 02 листопада 2011 року є належними доказами, відповідають ч. 1 ст. 58 ЦПК України, оскільки такі акти містять інформацію щодо предмета доказування.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що судом не витребувано у позивача та не досліджено документи на спірну земельну ділянку, оскільки про витребування таких документів відповідач не заявляв, клопотань з цього приводу не подавав.

На осіб, які беруть участь у справі позовного провадження, в тому числі і на відповідача, згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України покладено обов'язок подавати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводилося - до початку розгляду справи по суті для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідач не надав доказів, які б підтверджували його право власності чи право користування на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів відповідно до процесуального закону, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Тому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :