Справа №472/1245/15-ц 01.12.2015 01.12.2015 01.12.2015
Провадження №22-ц/784/2881/15 Головуючий у першій інстанції Орленко Л.О.
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання - Гордійчук С.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позивач зазначала, що 06 листопада 2011 року вона домовилася з відповідачем про купівлю-продаж будинку, розташованого в АДРЕСА_1 На виконання домовленостей вона передала йому 06 листопада 2011 року грошові кошти у розмірі 8000 грн. За погодженням з відповідачем - вселилася у спірний будинок сім'єю та стала там проживати. У лютому 2012 року з метою розрахунку за цей будинок передала відповідачеві ще 4000 грн., про що він написав розписки.

У липня 2015 року відповідач повідомив їй, що будинок продано іншій особі.

У зв'язку з тим, що відповідач відмовляється як від нотаріального посвідчення договору, так і від повернення коштів, а також те, що він не є власником будинку, позивач просила стягнути з останнього на її користь 12000 грн., отриманих ним без достатньої правової підстави та судовий збір.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року позов задоволено. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто 12000 грн., отриманих без достатньої правової підстави та 487 грн.20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за 23 000 (двадцять три тисячі) гривень, власником якого він не був і не є на теперішній час, що підтверджується зібраними по справі доказами.

На виконання цієї домовленості цього ж дня позивач передала відповідачеві 8000,00 грн. (а.с.15), а 01.02.2012 року вона передала відповідачу 4000,00 грн. (а.с.16), про що відповідачем було складено розписки, і цей факт відповідачем в судовому засіданні не заперечується. Решту суми позивач повинна була сплатити до 01 квітня 2012 року ( а.с.15,16).

За згодою відповідача позивач у листопаді 2011 року вселилася до вказаного будинку та проживала в ньому до липня 2015 року (а.с.14).

Як на момент досягнення домовленості між сторонами про купівлю-продаж житлового будинку, так і надалі, договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, у передбаченій законом нотаріальній формі укладено не було.

З липня 2015 року між сторонами виникли неприязні стосунки щодо права користування спірним будинком та позивач з цього часу в ньому не проживає.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані ОСОБА_4 кошти завдатком.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Пред`являючи позов, ОСОБА_5 посилалась на те, що кошти за розпискою отримані ОСОБА_4 безпідставно, оскільки в подальшому договір купівлі-продажу вказаного будинку укладений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дав належну оцінку обставинам справи про те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти згідно розписок у сумі 12000 грн. та не виконав свої зобов'язання щодо укладення з позивачем договору купівлі-продажу житлового будинку, тому повинен повернути набуті ним без відповідної правової підстави грошові кошти, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з цим позовом, який на думку позивача слід рахувати з 01 лютого 2012 року є безпідставними.

Так, в силу ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку позивач дізналася про порушення свого права у липні 2015 року, коли відповідач зажадав її виселення зі спірного будинку, в зв'язку з його продажем іншій особі. За такого, саме з цього часу починається перебіг позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.182, ч.2 ст.334 ЦК України на об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону, а не з моменту фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Тому твердження відповідача, що він є власником спірного будинку, оскільки придбав його у спадкоємців колишнього власника за розпискою і його право власності може бути підтверджено записом у погосподарській книзі сільської ради та розрахунковими книжками виписаними на його ім'я по оплаті за природний газ та електроенергію, не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: