Справа № 539/36/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Яценка В. В.

при секретарі - Карпенко Т.П.,

за участю прокурора - Логвиненка Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубнах цивільну справу за позовом Лубенського міжрайонного прокурора в інтересах виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Лубенський міжрайонний прокурор звернувся в суд в інтересах виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів .

Позовну заяву мотивував тим, що відповідно до Конституції України та Закону України "Про прокуратуру" на органи прокуратури покладається обов'язок представництва інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 25.06.2014 року по справі № 539/595/14-а визнано незаконним та скасовано п.3 Розпорядження ТВО голови Засульської сільської ради Лубенського району ОСОБА_1 № 07-К від 14.01.2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу поновлено її на роботі на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу Засульської сільради , стягнено з виконавчого комітету сільської ради на її користь 16 456 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

26.11.2014 року Управлінням Державної казначейської служби України у Лубенському районі проведено примусове списання коштів з рахунку виконавчого комітету Засульської сільради в сумі 16 456 грн. на користь ОСОБА_2

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до вимог ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, прохає суд стягнути з відповідачки на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району кошти, виплачені ОСОБА_2 згідно постанови Лубенського міськрайонного суду від 25.06.2014 року в сумі 16 456 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні прокурор Логвиненко Д.Є. заявлені в позові вимоги підтримав повністю, прохав їх задовольнити.

Представник виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району, в інтересах якого заявлений позов, Куць Олена Олександрівна проти позову заперечує, вважаючи,що прокурор не мав права заявляти позов в інтересах виконавчого комітету, оскільки інтереси держави в даному випадку не затронуті.

Відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечує, вважає що Лубенська міжрайонна прокуратура є не належним позивачем. При виконанні рішення суду ніяких порушень матеріальних або інших інтересів держави чи загрози її інтересам немає. Так, суд не прийняв рішення покласти на службову особу обов'язок покрити шкоду, заподіяну місцевому бюджету Засульської сільської ради у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу виконавчим комітетом Засульської сільської ради. Крім того, вважає, що Засульська сільська рада, яка відповідно до ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», наділена правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення, не скористалася своїм законним правом зворотної вимоги до т.в.о. сільського голови ОСОБА_1 і не приймала рішення про відшкодування нею шкоди, завданої місцевому бюджету внаслідок її незаконних дій. Прокурор не може перебирати на себе право, надане законом сільській раді чи сільському голові на використання зворотної вимоги. Тим більше, що ні т.в.о. сільського голови, ні сільська рада не зверталися до Лубенського міжрайонного прокурора з вимогою представляти їхні інтереси чи інтереси Засульської територіальної громади в суді. Прохає в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок здійснювати представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 361 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Підставою представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави. Поняття «інтереси держави» є оціночним у кожному конкретному випадку, прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Згідно ч.2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що Лубенський міжрайонний прокурор має право звернення в суд з даним позовом.

Судом встановлено, що постановою Лубенського міськрайонного суду від 25.06.2014 року по справі № 539/595/14-а визнано незаконним та скасовано п.3 Розпорядження ТВО голови Засульської сільської ради Лубенського району ОСОБА_1 № 07-К від 14.01.2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу поновлено її на роботі на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу Засульської сільради , стягнено з виконавчого комітету сільської ради на її користь 16 456 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

26.11.2014 року Управлінням Державної казначейської служби України у Лубенському районі проведено примусове списання коштів з рахунку виконавчого комітету Засульської сільради в сумі 16 456 грн. на користь ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування, при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку встановленому законом.

Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.

Згідно ст. 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов»язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому винна в незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Отже, відповідно до постанови Лубенського міськрайонного суду від 25.06.2014 року було встановлено незаконне звільнення ОСОБА_2 розпорядженням т.в.о. сільського голови Засульської сільської ради ОСОБА_1 та стягнуто з виконавчого комітету Засульської сільської ради кошти в розмірі 16 456 грн. за час вимушеного прогулу, які було списані на користь ОСОБА_2 з Виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області Держказначейством 26.11.2014 року.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки шкода Виконавчому комітету Засульскоої сільської ради Лубенського району Полтавської області заподіяна внаслідок неправомірних дій т.в.о. сільського голови Засульської сільської ради ОСОБА_1, а Виконавчий комітет не скористався правом на стягнення з винної особи заподіяної шкоди ,то позов прокурора про стягнення заподіяної шкоди в і інтересах Виконавчого комітету Засульської сільської ради в порядку регресу є правомірним та таким,що підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 121 Конституції України, ст. 361 ЗУ «Про прокуратуру», ст. 24 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.ст. 1, 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 ст. 134, 237 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст.ст. 45, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Лубенського міжрайонного прокурора в інтересах виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів , виплачених згідно рішення суду - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, виплачені ОСОБА_2, згідно постанови Лубенського міськрайонного суду від 25.06.2014 року по справі № 539/595/14-а на користь Виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, кошти в сумі 16 456 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Яценко В. В.