Справа №592/7536/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 22-ц/788/272/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Попруги С. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Дельта Банк», який в подальшому уточнив, просив звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок відповідача по АДРЕСА_1, для сплати заборгованості за кредитним договором укладеним з ОСОБА_4 у сумі 378 401 грн. 26 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, який є чинним на час ухвалення судового рішення, відмовив у задоволенні позову.

З даним висновком суду колегія суддів погодитися не може.

При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон) протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Зазначений Закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Проаналізувавши норми Закону колегія суддів приходить до висновку, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття "мораторій" є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Чинність вказаного Закону України на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Тому мотиви на підставі яких суд відмовив в задоволенні позову не відповідають діючому законодавству.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 08.08.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ДельтаБанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 243-001/ФКВ-08, за яким остання отримала кредит на споживчі цілі у сумі 20 000 доларів США, строком до 08.08.2023 року зі сплатою 15,8% річних (а.с. 6-15).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 08.08.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (а.с. 18-21), відповідно до якого останній надав в іпотеку належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарчими та надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором.

Проте, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 10.12.2014 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість в сумі 378401,56 грн., де 252301,10 грн. тіло кредиту, 126100,16 грн. заборгованість по відсоткам.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2012 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ДельтаБанк» було стягнуто 218644,54 грн. кредитної заборгованості за кредитним договором № 243-001/ФКВ-08 від 08.08.2008 року. На даний час рішення суду виконується.

Відповідно до ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В пункті 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінний від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іптекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Заборгованість по кредиту згідно заявленого позову складає 378401,26 грн., а вартість предмета іпотеки станом на 26 лютого 2015 року згідно звіту про незалежну оцінку майна, що приєднаний до матеріалів справи, складає 1265781 грн.20 коп. Крім того згідно довідки банку (а.с.150) прострочена заборгованість по тілу станом на 03.02.2015 року складає 3164,93 дол. США, що в еквіваленті до гривні складає 51403,05 грн., а по відсоткам 8246,31 дол. США, що в еквіваленті до гривні складає 133932,02 грн. Тобто загальна сума заборгованості складає 185325,07 грн.

Отже сума як простроченої заборгованості так і загальної заборгованості і вартість предмета іпотеки є неспівмірними. Вартість іпотечного майна в декілька разів перевищує як суму простроченої заборгованості, так і суму загальної заборгованості.

Представник банку не заперечував, що ОСОБА_4 на сьогодні не ухиляється від виконання своїх обов'язків, кожного місяця сплачує значні кошти на погашення як заборгованості, так і поточних платежів. Вона та її чоловік ОСОБА_6 є військовослужбовцями (мобілізованими). Її чоловік з 21.10.2014 року по 25.12.2014 року перебував у районах, де проводиться антитерористична операція (а.с.149). Проте банк не врахував статус ОСОБА_4, положення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» включив у суму заборгованості відсотки, щодо нарахування яких в період мобілізації, ОСОБА_4 має пільги.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що саме з даних підстав необхідно відмовити в задоволені позову.

У зв'язку з цим рішення місцевого суду підлягає зміні згідно вимог ст. 309 ЦПК України в частині мотивів ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р и ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року в даній справі.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -