АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/643/15 Головуючий 1 інст. - Глібко О.В.
Справа № 644/4506/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про стягнення аліментів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А,,

- Макарова Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом і просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.08.2012 року по 30.11.2013 рік на загальну суму 62 913 грн. 37 коп., вказуючи, що відповідач не сплачує у відповідності з рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.12.2012 року аліменти на її користь на утримання їх дочок ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 неустойку від несплачених аліментів за період з 01.08.2012 року по 30.11.2013 рік в розмірі 30 000 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення, вважаючи його необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що в дійсності немає вини його вини, що є обов'язковою умови для застосування ст.196 СК України, так як він добровільно допомагав ОСОБА_4 матеріально в утриманні дочок, пересилав їй гроші, але у липні 2013 року у нього стався інфаркт і потрапив в реанімаційне відділення лікарні, а в серпні його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату. ОСОБА_4 до цих подій претензій до нього не мала, а звернулася з виконавчим листом лише влітку 2013 року. Довідавшись про отримання колишньою дружиною виконавчих листів, він звернувся до Орджонікідзевського ВДВС з заявою про перерахування аліментів з його заробітку, однак Орджонікідзевський ВДВС не вжив за заявою ніяких заходів, а листи на його ім'я безпідставно надсилав в с.м.т.Пісочин, замість с.м.т.Пересічне.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав скаргу у просив її задовольнити з зазначених вище підстав, вказуючи, що крім двох дочок, які ОСОБА_4 народила під час їх шлюбу, він утримував і її сина ОСОБА_6 1995 р.н., утримував, ремонтував і добудовував її будинок, брав для задоволення її потреб кредити, за які розраховується до цього часу. Крім того, що сам став інвалідом 3 групи, допомагає батькам, так як вони особи похилого віку, батько онкологічно хворий.

Позивач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, вказуючи, що дійсно ОСОБА_3 після розірвання шлюбу і рішення суду про стягнення аліментів надсилав їй гроші, але це було нерегулярно і значно менше, ніж у розмірі 1/3 частини доходів, як це зазначено в рішенні суду. Дійсно, виконавчий лист подала до ВДВС Орджонікідзевського району м.Харкова лише в червні 2013 року, але не тому, що її задовольняли кошти, які отримувала від ОСОБА_3, а тому що була вагітна, а ІНФОРМАЦІЯ_5 народила двох дітей. (батьком яких є інша особа, не відповідач) В поданому до суду розрахунку пені від суми недоплачених аліментів, який здійснив адвокат, були враховані суми, які сплатив їй ОСОБА_3 у якості аліментів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, а сторони не оспорюють той факт, що 05.01.20101 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС Київського РУЮ м.Харкова, який було розірвано 19.08.2012 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області. Під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_4 народила двох доньок - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком яких в свідоцтвах про народження зазначено відповідача ОСОБА_3 Відповідач батьківство у передбаченому законом порядку не оспорював. Рішенням Дергачівського районного суду від 25.10.2012 року задоволено позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дочок ОСОБА_8 і Крістіни у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01.08.2012 року до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчі листи для примусового стягнення аліментів ОСОБА_4 подала до ВДВС Орджонікідзвевського району м.Харкова у червні 2013 року, а 15.04.2014 року звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) від несплачених аліментів.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказував на те, що на момент укладення шлюбу ОСОБА_4 вже мала сині ОСОБА_6, якого він утримував і яким піклувався, як своїм рідним. За час спільного життя він повністю утримував ОСОБА_4 і дітей, але через постійні зради ОСОБА_4 сім'я розпалась, шлюб у 2012 році розірвано. Однак і після розірвання шлюбу він продовжував надавати матеріальну допомогу на дітей, сплачує кошти банку за кредит, який отримував у 2010 році на ремонт належного ОСОБА_4 будинку.

Вважає, що його вини у виникненні заборгованості немає, оскільки аліменти за виконавчим листом не утримувалися з вини співробітників ВДВС Орджонікідзевського району м.Харкова, які, незважаючи на його заяву, своєчасно не направили за місцем має його роботи виконавчий лист, а кореспонденцію на його ім'я у виконавчому провадженні надсилали в с.м.т. Пісочин, замість с.м.т.Пересчне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції вважав доведеним утворення заборгованості з вини ОСОБА_3 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4 за період з 01.08.2012р. по 30.11.2013р., а також визнав за необхідне зменшити розмір неустойки у зв'язку зі значним перевищенням нарахованої позивачем суми неустойки порівняно з розміром заборгованості по сплаті аліментів, а також з урахуванням утримання відповідачем хворих батьків та розміру його пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині рішення і вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст.196 СК України, якою регулюються спірні правовідносини.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача ОСОБА_3, якими він обґрунтовує апеляційну скаргу, в тій частині, що немає, начебто, його вини в утворенні заборгованості, а відтак і відсутні підстави для нарахування пені у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків державними виконавцями ВДВС Орджонікідзевського району м.Харкова, які своєчасно не направили виконавчий лист за останнім місцем його роботи та листуванням за неправильно вказаною ними його адресою.

Вказані відповідачем факти несумлінного відношення працівників Орджонікідзевського ВДВС, навіть у випадку доведеності таких фактів, не спростовують висновок суду цій частині рішення, а доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення неустойки є помилковими внаслідок неправильного тлумачення ним ст.196 СК України і ст.10,60 ЦПК України.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення аліментів за кожен день прострочення.

Як видно зі змісту вказаної норми визначальним є встановлення того факту, що мається рішення суду про стягнення аліментів і освідомлення платника аліментів з цим рішенням, а не факти, пов'язані з діяльністю державної виконавчої служби в межах здійснення ними виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду.

З наданих відповідачем пояснень вбачається, що, хоча справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів суд розглянув і ухвалив рішення 25.10.2012 року без участі відповідача, однак йому відомо про таке рішення і він його не оскаржував.

Отже, починаючи з 2012 року, саме відповідач ОСОБА_3, знаючи про рішення суду та зважуючи на приписи ст.14 ЦПК України про обов'язковість судових рішень і ст.180 СК України про обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття зобов'язаний турбуватися про належне виконання свого батьківського обов'язку і рішення суду про сплату аліментів на неповнолітніх дітей, не перекладаючи всю відповідальність на відповідні органи державної виконавчої служби.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір неустойки, суд не врахував усі обставини, які мають значення для вирішення справи.

Так, суд належним чином не перевірив надані позивачем розрахунки неустойки, не перевірив здійснений Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ розрахунок заборгованості по аліментам та їх відповідність доводам відповідача про часткову сплату аліментів шляхом грошових переказів поштою стягувачу ОСОБА_4, які визнала і позивач ОСОБА_4

Так, в здійсненому старшим державним виконавцем Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ розрахунку заборгованості по аліментам не враховано здійснення відповідачем електронного грошового переказу на ім'я ОСОБА_4 в сумі 1000 грн., згідно квитанції Харківської дирекції УАППЗ «Укрпошта» від 08.10.2012 року (а.с.7,8,108).

Також суд не звернув увагу на ту обставину, що розрахунок неустойки позивач здійснювала, починаючи з серпня 2012 року, в той час як рішення про стягнення аліментів ухвалено Дергачівським районним судом Харківської області 25.10.2012 року, набрало законної сили 06.11.2012р. (а.с.5).

За таких обставин загальна сума неустойки має бути зменшена на суми, нараховані позивачем за перші чотири місяці (а.с.8).

При ухваленні рішення та зменшенні розміру неустойки суд керувався приписами ч.3 ст.551 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають при вирішенні питань із забезпечення виконання зобов'язань, тоді як питання щодо зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів повинні вирішуватися у відповідності до ч.2 ст.196 СК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вирішуючи це питання колегія суддів виходить з того, що відповідач ОСОБА_3 частково сплачував аліменти. Та обставина, що позивач до Орджонікідзевського ВДВС подала виконавчий лист для примусового виконання рішення суду лише в червні 2013 року, а вказаним органом виконавчий лист до бухгалтерії за місцем роботи ОСОБА_3 тривалий час для здійснення відрахування аліментів з заробітної плати не направлявся не знімає відповідальності з ОСОБА_3 за ст.196 СК України, однак є обставиною, яка свідчить про наявність підстав для зменшення розміру неустойки.

Крім того, про необхідність зменшення суми неустойки свідчить і ті обставини, що відповідач ОСОБА_9 є пенсіонером МВС, отримує пенсію в розмірі 1345 грн., має на утриманні батьків похилого віку, які страждають захворюваннями (батько ОСОБА_10 - онкологічним, мати - ОСОБА_11 - гіпертонічну хворобу), що потребують значних витрат на лікування, інших доходів відповідач не має.

Враховуючи усі обставини справи у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги і зміни рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у якості відповідальності за прострочення сплати аліментів до 15000 грн.

При цьому колегія суддів виходить з того, що передбачена статтею 196 СК України санкція за допущене платником аліментів прострочення сплати аліментів має на меті забезпечення сумлінного виконання ним своїх зобов'язань, визначених ст.ст. 180, 181 СК України та рішенням суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта в той частині, що ОСОБА_4 недобросовісно використовує статус матері неповнолітніх дітей, народжених від різних батьків, лише з особистих корисливих цілей, що її поведінка є недостойною, що несвоєчасне подання нею виконавчого листа є, згідно ст.197 СК України, підставою для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, оскільки для вирішення даного спору не має значення кількість шлюбів позивачки, причини їх розірвання, народження позашлюбних дітей, на утримання яких з відповідача грошей ніхто не вимагає.

Для застосування ст.197 СК України підстави відсутні, оскільки ОСОБА_3 з відповідним позовом до суду не звертався.

На підставі викладеного, керуючись ст.196 СК України, ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.1,4 ст.309, ст.ст.313,314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у якості неустойки від суми несплачених аліментів до 15000 грн.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: