Справа №487/1323/15-ц 19.05.2015 19.05.2015 19.05.2015
Провадження №22-ц/784/1232/15 Головуючий у 1-й інстанції Щербина С.В. Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.М.,

при секретарі судового засідання - Романенко Ю.О.,

за участю: представника заявника - ОСОБА_2,

представника боржника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И Л А:

18 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ( далі - відділ ДВС), визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

У скарзі заявник посилається на те, що за заявою представника ПАТ КБ „ПриватБанк" 20 січня 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь ПАТ КБ„ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором .

Між тим, в порушення вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкрив виконавче провадження, так як заява про примусове виконання була підписана не уповноваженою особою стягувача ПАТ КБ «Приватбанк».

Так, стягувач довіреністю від 03 липня 2014 року уповноважив експерта філії регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» Донець В.В. Але довірителем були визначені обмеження щодо уповноваженої особи, а саме посадове становище особи, яка мала представляти інтереси Банку.

Крім того, на час звернення до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду відсутні докази того, щодо довіреність не була скасована.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20 січня 2015 року за виконавчим листом №2-4774/2007 від 28 листопада 2014 року, виданим Заводським районним судом м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити її вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників заявника та боржника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28 листопада 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-4774/2007 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 119 421 грн.42 коп. та судових витрат у розмірі 1364 грн.28 коп.

Згідно з ч.1,4, 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників.

Участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Відповідно до п. l ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

16 січня 2015 року із заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого документа до Заводського відділу ДВС звернувся представник стягувача ПАТ КБ "ПриватБанк" Донець В.В., повноваження якого підтверджується довіреністю №2190-К-О від 03 липня 2014 року.

Як вбачається із змісту довіреності Донець В.В. обіймає посаду експерта філії "Миколаївське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" та має право представляти інтереси Банку в усіх органах державної влади й управління, з наданням прав, в тому числі стягувача та здійснювати від імені Банку дії, зокрема подавати, підписувати, скарги, клопотання,пояснення, заяви, вимагати виконання судових рішень та подавати документи, передбачені законодавством, до Державної виконавчої служби з метою їх виконання та користуватися іншими правами сторін у виконавчому провадженні.

Довіреність посвідчена підписом Секретаря Правління ПАТ КБ ""ПриватБанк" та скріплена печаткою цієї юридичної особи, видана без права передовіри іншим особам і є чинною до її скасування, при цьому зауважено, що перелік довіреностей, що втратили чинність, розміщено на офіційному Інтернет сайті Банку.

За змістом ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно ст. ст.246, 247 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цією юридичної особи. Строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Будь-яких обмежень щодо посади, яку обіймає представник юридичної особи та обов'язкового перебування у трудових відносинах главою 17 ЦК України не передбачено. А за такого доводи апеляційної скарги в частині того, що права уповноваженої особи було обмежено (посадове становище особи) не заслуговують на увагу.

Підстави припинення представництва за довіреністю та скасування довіреності також визначені ст.ст. 248, 249 ЦК України.

При зверненні представника стягувача з заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_4 довіреність №2190-К-О від 03 липня 2014 року на ім'я Донець В.В. є дійсною, що підтверджується наданим Банком до суду апеляційної інстанції витягом із програмного забезпечення щодо відкликаних та скасованих довіреностей за період з 01 січня 2014 року по день розгляду справи.

Згідно ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчі документи і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, відповідає вимогам, передбачених цим законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

20 січня 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Биковим І.С. було відкрито виконавче провадження ВП №46073683 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 119 421 грн.42 коп. та судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог заявника, так як дії старшого державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_4 за заявою представника стягувача ПАТ КБ "ПриватБанк" є правомірними, вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», та не порушують права та інтереси боржника, постанова від 20 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження винесена відповідно до вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону, за такого відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів того, що Донець В.В. перебуває в трудових відносинах з Банком та обіймає посаду експерта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» вчинення державним виконавцем дій щодо витребування від юридичної особи таких даних не входить до обсягу прав та обов'язків державного виконавця. Більш того не має правового значення та не впливає на вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» ( далі - Постанова), враховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.19 цієї Постанови судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, норми процесуального права розмежовують судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень передбачених цим Законом.

Частина 3 ст.79 ЦПК України визначає вичерпний перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Жодних витрат, з даного переліку при розгляді справи сторонами понесено не було, а отже підстав для їх стягнення немає.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції, в той же час, вирішив питання про розподіл судових витрат з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали в цій частині, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. скасувати.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: