Справа № 170/5/15-ц
Провадження № 2/170/16/15
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі

головуючого - судді Жевнєрової Н.В.,

за участю секретаря - Остапчук Н.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Шацьк цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та колишню дружину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та коштів на утримання її, як колишньої дружини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 квітня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2014 року за заявою відповідача шлюб було розірвано.

З січня 2014 року позивач разом з дитиною проживає зі своїми батьками в с. Пульмо Шацького району. Вона не працює, знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує лише соціальну допомогу в сумі 130 грн. щомісяця, інших доходів не має. Батько дитини проживає окремо, у м. Ковель, матеріальної допомоги на її утримання та на утримання їхнього сина добровільно не надає. Він працює у Ковельському МРВ УМВС України у Волинській області, отримує заробітну плату, проживає разом з батьками, тому може сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття і на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трьох років. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на дитину щомісяця, в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1102 грн., і на її утримання аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (30% від 1014 грн.), щомісяця, до досягнення дитиною трьох років.

Не погоджуючись з позовом, відповідач подав письмове зеперечення у якому зазначено, що вимоги позивача є незаконними і необгрунтованими. Відповідач працює, має постійний заробіток, тому аліменти слід стягувати у частці від заробітку, відповідно на одну неповнолітню дитину розмір частки становить 1/4. Позивач є здоровою, працює в особистому селянському господарстві, від якого отримує постійно дохід в натуральній формі, тому матеріальної допомоги вона не потребує. Крім того допомогу на утримання дружини відповідач надавати не має змоги, оскільки його заробітна плата мізерна, на його утриманні хвора мати інвалід третьої групи. Тому відповідач просить суд позов задовольнити частково, стягувати аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки його заробітку, а в частині позову про стягнення аліментів на колишню дружину відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, кожен зокрема, в судовому засіданні позов визнали частково, в частині стягнення аліментів на дитину згідно з вимогами закону не у твердій грошовій сумі, а в розмірі ? частки заробітку відповідача, оскільки він офіційно працює. Надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини відповідач не має можливості.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що громадяни України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1, виданим 31 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (а.с. 7).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положень статей 182, 184 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач суду пояснила, що вона проживає разом з дитиною і своїми батьками, доглядає сина до трьох років, тому працювати можливості не має. Вона отримує лише 130 грн. соціальної допомоги на дитину, інших доходів не має, тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина до його повноліття та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в зазначеному у позові розмірі. Відповідач працює, отримує заробітну плату, тому має можливість надавати таку допомогу.

З пояснень відповідача вбачається, що він проживає окремо від дитини, є здоровим, працює, отримує заробітну плату, яка в середньому становить 2100 грн. на місяць, що підтверджується наданими суду розрахунковими листами (а.с. 27-29). Домовленості про спільне утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, але надає посильну матеріальну допомогу своїй матері, яка є інвалідом третьої групи і потребує постійного лікування, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням (а.с. 26). Крім того, він проживає один у власній квартирі по вул. Володимирська, буд. 142 а, кв. 509 у м. Ковель Волинської області, на утримання якої сплачує приблизно 700 грн. щомісяця, та має кредитні зобов'язання після поділу спільного майна подружжя. З урахуванням цих обставин, він має лише можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі ? частки свого заробітку. Матеріальної можливості надавати грошову допомогу на утримання своєї колишньої дружини він не має.

Судом встановлено, що позивач фактично просить стягувати аліменти на дитину та на її утримання у твердій грошовій сумі. Їй було роз'яснено судом зміст статей 183, 184 Сімейного кодексу України та передбачене ч. 2 ст. 31 ЦПК України право до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Однак позивач таку заяву суду не подала.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Разом з тим, з пояснень сторін судом встановлено, що відповідач працює і отримує заробітну плату, що підтверджується також довідкою про доходи від 07.10.2014 року №66, виданою Ковельським міським відділом управління МВС України у Волинській області. Середня заробітна плата відповідача становить 2100 грн. на місяць (а.с. 10, 27-29).

Тому згідно з вимога ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину слід стягувати з відповідача у частці від його заробітку (доходу). З урахуванням розміру заробітку відповідача, зазначених ним щомісячних витрат, з нього слід стягувати аліменти на дитину в розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісяця, від дня пред'явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 75, ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має, зокрема, той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати таку матеріальну допомогу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач проживає з батьками, які лише забезпечують її та дитину житлом. Її доходи становлять лише 130 грн. на місяць соціальної допомоги, що підтверджується довідкою від 04.11.2014 року (а.с. 11). Позивач є здоровою, але працевлаштуватися не має можливості, оскільки здійснює догляд за дитиною. Отже позивач потребує матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку.

Доводи відповідача про те, що позивач не потребує матеріальної допомоги, так як працює в особистому селянському господарстві, від якого отримує постійний дохід в натуральній формі, спростовуються довідкою Пульмівської сільської ради Шацького району від 29.01.2015 року №112 про те, що у власності і користуванні ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не території сільської ради немає. (а.с. 25).

Відповідач стверджує, що він не має можливості надавати колишній дружині матеріальну допомогу через мізерний заробіток і витрати на утримання непрацездатної матері. Однак з пояснень відповідача вбачається, що він проживає один у власній квартирі. Його мати, інвалід третьої групи, отримує відповідну пенсію, проживає з чоловіком, який є працездатним і допомагає їй з витратами на лікування. Відповідач лише надає матері на лікування посильну грошову допомогу. Такі пояснення спростовують доводи письмового заперечення про те, що непрацездатна мати знаходиться на утриманні відповідача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що оскільки позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач є здоровим, має стабільний заробіток, що приблизно удвічі перевищує розмір встановленої законодавством мінімальної заробітної плати, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, то він, навіть з урахуванням зазначених ним витрат, на думку суду, має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, яку вона просить стягувати з нього фактично лише до 24 липня 2015 року, коли їхньому сину виповниться три роки.

З урахуванням усіх обстави справи, принципу розумності і справедливості, з відповідача слід стягувати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісяця, від дня пред'явлення позову до суду, до досягнення дитиною трирічного віку.

З огляду на викладене позов слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за дві позовні вимоги в сумі 487,20 грн.

На підставі статей 75, 76, 77, 79, 80, 84, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, та колишню дружину задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 січня 2015 року, до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісяця, починаючи з 06 січня 2015 року, до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, трьох років.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок). На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Шацький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 05.02.2015 року.

Суддя Н.В.Жевнєрова