У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.
суддів:Онищенко О.І., Скрипки А.А.
при секретарі:Сахаровій К.О.
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, представника КП "ЖЕК13" Чернігівської міської ради - Прохоренко Н.В., ОСОБА_12 та її представника адвоката ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до комунального підприємства "ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, ОСОБА_12 про визнання членом сім'ї наймача квартири, права користування квартирою та наймачем,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_9 до комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, ОСОБА_12 про визнання членом сім'ї наймача квартири, права користування квартирою та наймачем - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_9 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд неповно з'ясував обставини які мають значення для справи.

Частиною другою статті 64 ЖК України передбачено що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку(квартири) містить частина четверта статті 156 ЖК України. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім»ї наймача, але визначив критерії , за якими осіб віднесено до них.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_9 у судовому засіданні особисто підтвердила, що протягом 2013-2014 років по день смерті сина ОСОБА_10, вона проживала з ним в квартирі АДРЕСА_1 та вела з ним спільне господарство, сплачувала за комунальні послуги.

Незважаючи на вимоги ч.4 ст. 212 ЦПК України, при ухваленні рішення судом не були взяті до уваги ні пояснення позивачки ні пояснення свідків та не наведені мотиви відмови у їх прийнятті.

Акцентуючи увагу при прийнятті рішення на тій обставині що позивачка скориставшись правом приватизації житла, має у приватній власності 1/3 частину кв.АДРЕСА_3, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, не звернув уваги що згідно ч.6 ст.29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання, проте реєстрація місця проживання може бути лише одна

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_9 та КП «ЖЕК-13», ОСОБА_12, та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_9 є матір'ю ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 156 від 28.10.1997 ОСОБА_10 отримав однокімнатну житловою площею 17,4 кв.м. службову квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13,14,19), якій рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 25.01.2002 надано статус житлової та закріплена за проживаючими та прописаними в ній ОСОБА_10 (а.с.18).

Згідно довідки КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради від 09.09.2014 ОСОБА_10 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30.12.1997 по 02.09.2014, разом з ним на день смерті 21.08.2014 була зареєстрована з 24.05. 2005 року за договором піднайму житлового приміщення піднаймач - ОСОБА_12 (а.с.15,45,51).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції у відповідності із Свідоцтвом про право власності на житло від 07 жовтня 1993 року позивачу ОСОБА_9 належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах квартира АДРЕСА_3 житловою площею 44,1 кв.м.( ас.68-69).

Змістом позовних вимог ОСОБА_9 було визнання її членом сім»ї наймача квартири АДРЕСА_1 - свого сина ОСОБА_10, та визнання за нею права на користування зазначеною квартирою із визнанням її наймачем за раніше укладеним договором найму даної квартири.

Виходячи із змісту ч.2ст.64 ЖК України, батьки відносяться до членів сім'ї наймача у зв'язку з родинними відношенням з ним та спільним проживанням, незалежно від знаходження їх на його утриманні.

Виходячи з предмету доказування по справі, суд першої інстанції враховуючи факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них мають значення для правильного розгляду справи, оцінивши докази за правилами, які закріплені у ч.3 ст.212 ЦПК України, і встановивши що позивач постійно не проживала із наймачем у кв. АДРЕСА_1 і зазначена квартира не була постійним місцем проживання ОСОБА_9 оскільки позивач проживала у кв.АДРЕСА_3 ( де вона є власником 1/3 частини квартири), і не була членом сім'ї наймача ОСОБА_10 та не вела з ним спільного господарства, прийшов до обґрунтованого висновку що, останній необхідно відмовити повністю в задоволенні позову і вона не має права вимагати визнання за нею самостійного права на користування спірним жилим приміщенням.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи в позові суд не врахував того що законодавцем передбачена можливість виникнення права користування у фізичної особи декількома житловими приміщеннями, проте реєстрація місця проживання може бути лише одна.

Оскільки за змістом статей 64,65 ЖК України наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду у приватизованому нею жилому приміщенні.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог. Тому що враховуючи предмет та обсяг заявлених позовних вимог ОСОБА_9 до відповідача стосовно яких позивач просить прийняти судове рішення, обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, суд першої інстанції повністю вияснив обставини, що мають значення для справи і розглянув справу в межах позовних вимог заявлених ОСОБА_9 у суді першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає що постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: