АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/909/14-ц Номер провадження 22-ц/786/599/15Головуючий у 1-й інстанції Івко В.М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10 серпня 2006 року у розмірі 16 250 грн. 02 коп.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю, в зв»язку зі спливом позовної давності.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення місцевого суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом приєднання /ч. 1 ст. 634 ЦК України/. Відповідно до даного договору б/н від 10 серпня 2006 року, ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки встановлено до 08/08.

Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідач виразила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення наведених норм ЦК України та умов договору відповідачка зобов'я-зання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 31 березня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 16 250 грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2 923 грн. 23 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 12 076 грн. 79 коп. та штрафів: 500 грн .- (фіксована частина); 750 грн. - (процентна складова).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній раз відповідачка внесла кошти на картковий рахунок у жовтні 2007 року, в той час як позов про стягнення кредитної заборгованості пред"явлено банком у травні 2014 року /а.с. 5-7/.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за креди- тним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визна-чено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, яка згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх судів України, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким дого-вором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного пога-шення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів почи-нається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, оскільки дія кредитної картки закінчилась 31 серпня 2008 року, а останній платіж відповідачкою здійснено ще у жовтні 2007 року, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами загальної позовної давності, визначеної нормами ст. 257 ЦПК України, про застосування якої заявлено стороною відповідача; та з цих підстав відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилання в апеляційній скарзі на продовження строку дії картки та кредитного дого-вору, як на підставу для задоволення позову, не ґрунтується на належних доказах та не спростовує встановлених судом при вирішенні даного спору обставин, яким дана відповідна правова оцінка.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: