Провадження № 22-ц/780/1524/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 18 18.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 15.05.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким позичальнику надано кредит в сумі 15 000 дол. США строком по 16.05.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

Згідно умов договору позичальник зобов'язувалася повернути вказані кредитні кошти та нараховані відсотки за користування кредитом, однак умови кредитного договору не виконані. Загальна сума заборгованості відповідача з нарахуванням процентів становить станом на 26.08.2014 року 5420,02 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 72 440 грн.92 коп., сума заборгованості відповідача по сплаті пені становить 1096 грн.23 коп.

Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не прийняв до уваги того факту, що позивачем не надано доказів виникнення у відповідача заборгованості за кредитом. Розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем, відповідач не вважає належним і допустимим доказом, оскільки він зроблений позивачем самостійно, на власний розсуд, без наявності відповідних підстав.

На підставі викладеного позивач просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 5.05.2007 року між АКБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 15 000 доларів США терміном до 16.05.2017 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних, що стверджується копією цього договору.

Згідно п.1.3.4 договору строк сплати процентів з 01 по16 число /включно/ кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Відповідно до п.3.5.1 договору позичальник зобов'язувалася використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит і інші платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

В п.7.12 договору передбачено, що позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.

Позичальник порушила умови кредитного договору щодо своєчасного погашення основного кредиту, сплати відсотків за користування кредитом.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, за позичальником рахується заборгованість станом на 26.08.2014 року, а саме: 4644,06 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 775,96 дол. США -заборгованість по процентах, всього 5420,02 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на вказану дату становить 72 440 грн.92 коп.

Згідно п.4.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту /всієї суми або його частини/ та/або термінів сплати процентів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, банком нараховано пеню за останній рік в сумі 1096 грн.23 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржником порушено умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами, то суд вважає за можливе стягнути достроково з відповідача заборгованість за кредитом на користь банку згідно приписів норм діючого законодавства та умов кредитного договору.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду, оскільки вони зроблені на підставі повно і всебічно встановлених обставин справи, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Так при ухваленні рішення суд першої інстанції правильно застосував наступні норми матеріального права: ч.1 ст.509, ст.ст. 526,610, 611, ст. 1048 ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1054 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Щодо порушення судом процесуального права при ухвалення рішення, то судова колегія не може погодитись із цими доводами апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На доведення своїх позовних вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості, із якого вбачається коли і в якому розмірі відповідач погашала кредит, яким чином нараховувались відсотки і пеня.

В попередньому судовому засіданні судом з»ясовувалось якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи і заперечення. Жодних заперечень відповідач суду не надала.(а.с.46)

В судовому засіданні, яке відбулось 3 листопада 2014 року суд задовольнив клопотання відповідача і відклав розгляд справи для врегулювання даного спору сторонами в позасудовому порядку. (а.с.51)

В подальшому відповідач просила суд продовжити розгляд справи на 15 днів в порядку ст. 157 ЦПК України для врегулювання спору між сторонами в позасудовому порядку. (а.с.60)

Після цього відповідач в судове засідання не з»являлась, своїх заперечень на позов не подавала.

Таким чином, оскільки від відповідача не надходило заперечень проти позову, не ставились під сумнів докази, які були надані позивачем і не було заявлено про витребування інших доказів, суд першої інстанції правомірно ухвалив рішення на підставі тих доказів, які суду надав позивач. Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказу - розрахунку заборгованості є голослівними.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді