Справа №2-5632/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

30 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі : Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила виписати ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстровані вона, як власник особового рахунку, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - син.

У травні 2012 року у зазначеній квартирі була зареєстрована дружина ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_2

Однак, з листопада 2013 року ОСОБА_2 не проживає у АДРЕСА_1, залишила її добровільно, її особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак причини неявки суду не повідомила.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 19.11.1999 року.

Згідно довідки форми №3 виданої ЖЕД №903 за №834 від 01.07.2015 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 - власник особового рахунку, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - син, відповідач ОСОБА_2 - дружина сина.

23.11.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано, про що свідчить відмітка у паспорті ОСОБА_3

Позивач просила виписати ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, на що слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 змінивши своє місце проживання не знялась з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвалась за місцем нового проживання.

Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з листопада 2013 року, залишила її добровільно, особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті.

Отже, ОСОБА_2, будучи зареєстрованою у АДРЕСА_1, співвласником якої є позивач, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням.

Слід зазначити, що рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, а тому в задоволенні вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, ч.1 ст. 6, ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 10, 27-30, 58, 60, 169, 209, 212, 213, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН невідомий, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1, суму сплаченого судового збору 243,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя