АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/725/2014 Головуючий в І інстанції: Решетов В.В.
Категорія: Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 18 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан І.А.
Суддів:Вербицької Л.І.
Радченка М.В.
При секретарі: З участю адвоката:Грицак А.М. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'ю,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із вищезазначеним позовом. Одночасно, з метою забезпечення позову, позивачі подали до суду заяву, в якій просили суд вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яке складається з квартири АДРЕСА_6, а також квартири АДРЕСА_7, заборонивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відчужувати їх.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково. Постановлено: накласти арешт в межах суми позовних вимог в розмірі 20 091,74 грн. на майно ОСОБА_10, а саме квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на незаконність даної ухвали та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт в межах суми позовних вимог на ? частину квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності на житло, а також на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_10 на підставі договору дарування.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши відповідність оскарженої ухвали вимогам цивільного процесуального закону, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на належну ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_4, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття такого заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому судом врахована заявлена сума позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і вважає його таким, що відповідає вимогам ст.ст.151,152 ЦПК України.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При накладенні арешту на належну на праві власності ОСОБА_10 квартиру, судом враховано, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 20 092,74 грн., а також зазначено про співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

З довідки Херсонського ДБТІ від 13 лютого 2012 року вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 1998 року належить квартира АДРЕСА_6. На підставі договору дарування від 20 травня 2009 року ОСОБА_10 належить квартира АДРЕСА_5 (а.с.42).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, не погоджуючись з висновком суду про накладання арешту в межах суми позовних вимог лише на належну ОСОБА_10 квартиру, зазначає про необхідність накладення арешту в межах суми позовних вимог на все належне відповідачам нерухоме майно, оскільки існує ймовірність, що відповідачі мають намір розпорядитися своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_6.

На підтвердження зазначеного апелянтом надано до скарги копію ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 28 січня 2015 року, якою скасовано заходи забезпечення позову вжиті під час розгляду справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме: знято арешт з ? частини квартири АДРЕСА_6, і яка належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності на житло; знято арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_7, і яка належить ОСОБА_10 згідно договору дарування (а.с.51).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_6, розмір заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди становить 20 092,74 грн. та про стягнення витрат на правову допомогу - 3 400,00 грн.(а.с.1-2).

При подачі заяви про забезпечення позову, заявники просили накласти арешт на все нерухоме майно відповідачів, не зазначивши, на яку конкретно частку майна необхідно накласти арешт, який її розмір та вартість, у зв'язку з чим неможливо визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами.

Виходячи із розміру заявлених позовних вимог, позивачі належним чином не обґрунтували необхідність накладення арешту відразу на дві квартири, належних відповідачам. Відсутність зазначеного обґрунтування у заяві позивачів позбавляє суд можливості визначити співмірність такого виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Таким чином, суд першої інстанції врахував положення ст.ст. 151-152 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також рекомендації та роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року.

Ухвала суду відповідає вимогам ЦПК України і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального закону

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді