Справа № 515/355/14-ц
Провадження № 8/515/1131/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2015 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря Чумаченко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року за нововиявленими обставинами у справі

за позовом ОСОБА_2 до Кочкуватьскої сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та його скасування,

а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Татарбунарського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, треті особи Кочкуватська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, державне земельне агентство Татарбунарського району Одеської області, про визнання заповіту дійсним, відмову у його скасуванні та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року у справі №515/434/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Кочкуватьскої сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та його скасування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Татарбунарського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, треті особи Кочкуватська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, державне земельне агентство Татарбунарського району Одеської області, про визнання заповіту дійсним, відмову у його скасуванні та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Татарбунарського районного суду від 30 травня 2013 року, залишеним без змін апеляційним судом Одеської області від 09 жовтня 2013 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних вимог заявника. Зазначив також, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції встановлено нікчемність заповіту, посвідченого секретарем сільської ради ОСОБА_4 14.10.2003року, з посиланням на довідку Кочкуватської сільської ради від 06.02.2013року №319 про відсутність у секретаря сільської ради у 2003 році повноважень вчиняти нотаріальні дії та посвідчувати заповіт. Крім того, вказав, що 17.01.2014 року йому стало відомо, що рішенням Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 21 жовтня 1994 року №12 обовязки вчиняти нотаріальні дії було покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_4 Посилаючись на те, що цей факт при вирішенні спору не був врахований, ОСОБА_1 вважав що є підстави для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленим обставинами та задоволення позовних вимог заявника.

Заявник та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не зявилися. Про причини неявки суд не поінформували.

Позивач за первісним позовом та її представник, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не зявилися. Причини неявки суду не повідомили.

Представники Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району, відділу державного земельного агентства Татарбунарського району Одеської області, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд заяви ОСОБА_1 без їх участі. Проти задоволення як первісних, так і зустрічних вимог не заперечували, просили вирішити спір згідно з чинним законодавством.

Приватний нотаріус Татарбунарського нотаріального округу ОСОБА_3, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився. Надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Посилаючись на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до нотаріуса щодо зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, просив у задоволенні зустрічного позову в цій частині відмовити.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року у справі №515/434/13-ц, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 року, у задоволенні первісних вимог ОСОБА_2 та зустрічних вимог ОСОБА_1 відмовлено (Т.1 а.с.а.с.74-77, 101-104).

Зі змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, про перегляд якого просить заявник, вбачається, що судом встановлено нікчемність заповіту, посвідченого 14 жовтня 2003 року секретарем Кочкуватської сільської ради ОСОБА_4. При цьому відомості про відсутність у секретаря сільської ради повноважень на посвідчення заповіту було покладено в основу рішення суду при визнання заповіту нікчемним, і до такого висновку суд дійшов на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 06.02.2013року №319 (Т.1 а.с.11).

В судовому засіданні також встановлено, що на запит представника ОСОБА_1 від 28 жовтня 2013 року №36 архівним відділом Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області надано копію рішень Кочкуватської сільської ради І сесії ХХІ скликання від 30.03.1994року та ІІ сесії ХХІІ скликання від 24.10.1994року про обрання секретарем сільської ради ОСОБА_4 та покладення на неї обовязків щодо вчинення нотаріальних дій (Т.1 а.с.а.с.165-167).

Вирішуючи питання про можливість перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, суд виходить з такого.

За змістом п.1 ч.2 ст.361 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України підставами для перегляду рішення у звязку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З наведеного слідує, що цивільна справа може бути переглянута у звязку із нововивченими обставинами за одночасної наявності двох умов по-перше, істотності обставини, на яку посилається заявник, для справи та, по-друге, необізнаності заявника та неможливості бути обізнаним про існування такої обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при первісному розгляді цивільної справи були відомі права та обовязки, передбачені ст.ст.27,31 ЦПК України, на які він посилався у заяві про розгляд справи без його участі (Т.1 а.с.49).

Так, частиною 1 ст.27 ЦПК України визначені процесуальні права сторін у справі, до яких, зокрема, відноситься право подавати докази, заявляти клопотання, а також інші процесуальні права, встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України на осіб, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень покладено обовязок подання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті. Обовязок сторін щодо подання своїх доказів до початку розгляду справи по суті встановлено також аналогічною нормою, що міститься у ст.131 ЦПК України.

За ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із дорученням відомостей про неможливість отримання доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до архівної установи особисто або звернення до суду з клопотанням про витребування доказів в порядку ст.137 ЦПК України під час первісного розгляду справи, суд вважає, що отриманий представником заявника доказ є новим, який міг бути отриманий ОСОБА_1 у разі належного здійснення своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків та повинен був бути поданим суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи у 2013 році.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у період з моменту створення Кочкуватської сільської ради у 1993 році до моменту подання первісного позову у 2013 році, вибори до сільської ради проводилися у 1994, 1998, 2002, 2006 та 2010 роках (Т.2 а.с.а.с.45-47, 101).

З матеріалів справи також слідує, що після проведення виборів на періоди повноважень органу місцевого самоврядування з 1994 по 1998 роки, 1998 по 2002 роки та з 2002 по 2006 роки секретарем Кочкуватської сільської ради обиралася ОСОБА_4, що підтверджується рішеннями І сесії ХХІ скликання від 30.03.1994року, І сесії ХХІІ скликання від 17.04.1998року та ІІ сесії ХХІV скликання від 23.04.2002року (Т.2 а.с.а.с.81, 85, 87зв.).

З довідки Кочкуватської сільської ради від 06.07.2015року №36 вбачається, що на періоди повноважень сільради з 2006 по 2010 роки та з 2010 по 2014 роки секретарем органу місцевого самоврядування обиралася ОСОБА_5, що підтверджується рішеннями від 25.04.2006року №16 та від 23.11.2010року №2 (Т.2 а.с.а.с.102,103).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що повноваження на вчинення нотаріальних дій покладалися Кочкуватською сільською радою на секретаря сільради ОСОБА_4 рішенням ІІ сесії ХХІІ від 24.10.1994року та на секретаря Майдан Л.А. розпорядженнями від 05.01.2011року, від 06.01.2012 року, від 05.01.2013року, від 06.01.2014року та від 06.01.2015 років (Т.2 а.с.а.с.83, 102-108).

З наданих архівним відділом Татарбунарської райдержадміністрації та Кочкуватською сільською радою документів слідує, що в інші періоди повноважень органу місцевого самоврядування за весь час його існування, рішення про покладення обовязків на посадових осіб сільської ради не приймалися (Т.2 а.с.а.с.45-93, 101-108).

Оцінюючи істотність обставини, на яку посилається заявник, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст.ст.47, 48 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно з пп.5 п. «б» ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, окрім іншого, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Пунктом 1 ч.2 ст.37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріусів посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів посвідчують заповіти.

Порядок вчинення посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.2 розділу І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994року №22/5 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

З урахуванням того, що заповіт посвідчено секретарем Кочкуватської сільської ради ОСОБА_4 14 жовтня 2003 року, при цьому докази на підтвердження покладення на неї обовязків щодо вчинення нотаріальних дій на період повноважень сільської ради з 2002 по 2006 рік в матеріалах справи відсутні, суд вважає, що наданий заявником доказ про покладення таких обовязків на секретаря сільської ради на період повноважень органу місцевого самоврядування з 1994 по 1998 рік не стосується предмету доказування та не має правового значення при вирішенні спору по суті. Відтак, обставина, на яку посилається ОСОБА_1, не є істотною для справи.

Беручи до уваги те, що обставина, на яку посилається заявник могла бути йому відома на час розгляду справи у 2013 році, а також враховуючи, що ця обставина не є істотною для справи, на думку суду, підстав для перегляду рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року немає, і тому заяву ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.208-210, 361, 365 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Кочкуватьскої сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та його скасування, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Татарбунарського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, треті особи Кочкуватська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, державне земельне агентство Татарбунарського району Одеської області, про визнання заповіту дійсним, відмову у його скасуванні та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя: