У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 10 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_7 укладений договір позики, згідно з яким останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 48 600 грн, що еквівалентно 6 100 доларам США, терміном до 10 січня 2011 року. Оскільки зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, ОСОБА_6 просив стягнути із ОСОБА_7 борг за договором позики у розмірі 48 600 грн та 177 390 грн за прострочення виконання зобов'язання.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 226 690 грн 60 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що 10 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір позики, згідно з яким останній отримав від ОСОБА_6 у борг грошові кошти у розмірі 48 600 грн, що на день укладення договору еквівалентно 6 100 доларам США, терміном повернення до 10 січня 2011 року. Згідно з п. п. 6, 7 договору грошові кошти позичальник отримав до моменту підписання вказаного договору; у разі неповернення повної суми боргу до 10 січня 2011 року боржник зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1 % за кожен день прострочення зобов'язання від повної суми позики (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Оригінал договору позики від 10 вересня 2010 року надано представником позивача суду апеляційної інстанції та долучено до матеріалів справи (а. с. 202). Із договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_7, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи відповідач не заявляв.

Суди обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_6, оскільки належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України про повернення грошових коштів за договором позики не надано, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку із чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік