Справа № 127/2-1296/11 Провадження № 22-ц/772/1612/2015Головуючий в суді першої інстанції Ан О. В.
Категорія Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чуприни В.О.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, -

встановила:

У квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною скаргою, мотивуючи її тим, що на виконанні Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошових коштів на загальну суму 165 290 грн.

Рішення суду не виконано.

05 січня 2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, з метою надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питання: чи можливо виділити 1/3 частку майна боржника з спільної часткової власності трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що жодних підстав для залучення експерта з метою з'ясування питання можливості виділення частки майна боржника з спільної часткової власності не має, заявник просила визнати дії державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Заплетнюка Б.І. щодо винесення постанови від 05 січня 2015 року про призначення ТОВ «Експертно-консалтинговий центр» експертом, суб'єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні

№ 33028329 неправомірними та скасувати цю постанову.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець при примусовому виконанні рішення діяв відповідно до вимог закону «Про виконавче провадження» та в межах своєї компетенції.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У роз'ясненнях, які містяться у п. п. 1, 2 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року визначено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року

№ 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року

№ 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошових коштів на загальну суму 165 290 грн.

Рішення суду не виконано.

05 січня 2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, з метою надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питання: чи можливо виділити 1/3 частку майна боржника з спільної часткової власності трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Як експерт або спеціаліст може бути запрошена будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі.

Експерт або спеціаліст зобов'язаний надати письмовий висновок, а суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові державного виконавця, а також надати усні рекомендації щодо дій, які виконуються за його присутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно (ч. ч. 1, 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державний виконавець при примусовому виконанні рішення діяв відповідно до вимог закону «Про виконавче провадження» та в межах своєї компетенції.

Доводи апеляційної скарги про те, що частка майна без виділу в натурі не може бути предметом укладання договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Будь-яких перешкод або заборон для оцінки ідеальної частки майна боржника без виділення її в натурі Законом України «Про виконавче провадження» чи Інструкцією про вчинення виконавчих дій не передбачено.

Окрім цього, безпідставними є доводи апеляційної скарги про повторне призначення оцінки майна боржника, так як звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання і після закінчення цього строку оцінка проводиться повторно (ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»).

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду України щодо визначення об'єкта реалізації майна не підлягають застосуванню при розгляді цієї скарги, оскільки предметом оскарження є дії державного виконавця на стадії призначення експерта.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що експертом було проведено експертну оцінку майна, яку заявник може оскаржити (а.с.6).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: