АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/777/15 Справа № 410/2423/12 Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Романюк М.М.
11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними розпоряджень, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2012 року залишено без змін, позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсними розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації за № 1803-р від 13 квітня 2009 року та розпорядження за № 2551 від 11 червня 2009 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 26 серпня 2009 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про намір відповідача ОСОБА_3 приватизувати спірну земельну ділянку, позивач приховала від останнього, що земельна ділянка вже приватизована ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, а тому земельна ділянка не може бути у нього витребувана.

Згідно ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанцій не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_5 06 грудня 2000 року, укладено договори купівлі - продажу земельної ділянки АДРЕСА_1.

Зазначена земельна ділянка була передана ОСОБА_5 у приватну власність на підставі рішення виконкому Волоської сільради №64 від 19 листопада 1997 року. Право власності ОСОБА_5 підтверджено державним актом від 21 вересня 1998 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1687.

Згідно ст.22, 23 Земельного Кодексу України (1990 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ст.128 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.6 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, в тому числі купівлі-продажу, дарування та обміну.

Таким чином, з 1997 року спірна земельна ділянка має приватну форму власності.

Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 13 квітня 2009 року за № 1803-р передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 11 червня 2009 року за № 2651-р внесено зміни до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 13 квітня 2009 року за № 1803-р.

На підставі вказаних розпоряджень ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 серія ЯЖ № 823648, який зареєстровано 26 серпня 2009 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 47. Державний акт зареєстрований в Державному земельному кадастрі за № 0:01:300:0315.

Згідно ч.3 ст.122 Земельного Кодексу України (2001 року) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

З наведеної норми вбачається, що районні державні адміністрації на їхній території можуть передавати у власність або користування земельні ділянки із земель державної власності.

Відмовляючи у позові щодо визнання розпоряджень та державного акту недійсними суд на зазначені вище норми закону уваги не звернув, не прийняв до уваги, що спірна земельна ділянка на час винесення оскаржених розпоряджень вже перебувала у приватній власності, а тому не могла бути передана у власність, без припинення права власності, та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначених вимог. Висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач знала про бажання відповідача приватизувати земельну ділянку та скрила від нього, що спірна земельна ділянка вже перебуває у власності ґрунтується на припущеннях та не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно п."а" ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ч.2 ст.90 Земельного Кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2, 3 ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі визнанням недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.

З огляду на наведене рішення суду щодо визнання недійсними розпорядження за № 1803-р від 13 квітня 2009 року, розпорядження за № 2551 від 11 червня 2009 року та виданого на підставі зазначених розпоряджень ОСОБА_3 Державного акту про право власності на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Щодо позовних вимог про витребування земельної ділянки.

Судом встановлено, що 29 квітня 2011 року між відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0901 га.

Згідно ч.1 ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги, що земельна ділянка вибула з володіння позивача не з її волі, шляхом незаконного передання у власність відповідачу ОСОБА_3, який потім продав її ОСОБА_4, судова колегія дійшла до висновку що рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про витребування земельної ділянки також підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними розпоряджень, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсними розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 13 квітня 2009 року за № 1803-р та від 11 червня 2009 року за № 2651-р про передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 виданий 26 серпня 2009 року ОСОБА_3, зареєстрований 26 серпня 2009 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 47, кадастровий № -01-300-0315.

Витребувати у ОСОБА_4 і повернути у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0901 га, розташовану в АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

І.О.Петренко