АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1681/2014 Головуючий у 1-й інстанції - Шум Л.М.
У Х В А Л А

24 лютого 2015 року суддя Апеляційного суду м. Києва Рубан С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання,-

В С Т А Н О В И В:

До Апеляційного суду м. Києва надійшла цивільна справа № 2-3939-1/04 в матеріалах якої наявні лише копія рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, копія ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2006 року про виправлення описки в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2004 року з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року справу повернуто до Святошинського районного суду м. Києва для надання належним чином завіреного витягу з акту відповідно до якого знищені матеріали цивільної справи № 2-3939-1/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання.

11.09.2014 року справу повернуто до Апеляційного суду м. Києва з витягом з акту Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2013 року про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню.

Відповідно до витягу з акту Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2013 року матеріали справи № 2-3939-1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання на підставі наказу «Про затвердження Переліку судових справ та документів діяльності суду із зазначенням строків їх зберігання» від 07.07.2000 року № 27/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.2000 року за № 396/4617, відібрані до знищення, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення та знищені 08.11.2009 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2004 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення, шляхом відновлення втраченого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року закрито розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження № 2-3939-1/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання.

25 грудня 2014 року справу повернуто до Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2004 року залишена без руху, оскільки подана апеляційна скарга не відповідала вимогам ст.297 ЦПК України, а саме: апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а саме через 10 років після ухвалення рішення суду, скаржнику надавався тридцяти денний строк для усунення недоліку щодо подання обґрунтованої заяви на поновлення строку на апеляційне оскарження з дня отримання ухвали суду.

Ухвала суду від 15 січня 2015 року була отримана ОСОБА_1 28.01.2015 року та представником ОСОБА_1 23.01.2015 року, доказом чого є повідомлення про вручення поштових відправлень.(а.с.66,67).

23 лютого 2015 року на адресу Апеляційного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій представник ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_1 ніколи не зверталася з таким позовом до суду і не була присутня в судовому засіданні і тому не мала можливості оскаржити це рішення, не мала можливості спростувати подачу цього позову, свою присутність в судовому засіданні, оскільки дізналась про існування оскаржуваного рішення лише 05 серпня 2014 року в судовому засіданні Ірпінського міського суду Київської області, який розглядав її заяву про перегляд заочного рішення про розірвання шлюбу, цивільна справа № 367/9109/13-ц, і в якому позивач ОСОБА_2 подав як доказ не існування їх сімейних стосунків рішення суду про встановлений між ними режим окремого проживання.

Крім того, відсутність позивачки в судовому засіданні 08 листопада 2004 року підтверджується довідкою з місця її роботи та копією табелю обліку робочого часу, які свідчать про те, що вона в цей день була присутня на робочому місці весь робочий час, що не зверталася до керівництва з заявою про надання відгулу чи з заявою про відсутність на робочому місці деякий час в зв'язку із слуханням справи в суді в цей день, ці документи додаються до цієї заяви.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.297 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Доводи про те, що ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання не зверталась та при розгляді справи № 2-3939-1/04 08 листопада 2004 року в судовому засіданні позивач присутня не була не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з належним чином завіреної копії рішення суду від 08 листопада 2004 року, яка наявна в матеріалах справи вбачається, що «…Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, просить його задовольнити, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого є дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак спільне життя з відповідачем не склалося, в зв'язку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені з березня 2004 року, також не ведуть вони і спільного господарства. Крім того, з того часу вони проживають окремо за різним місцем проживання. Однак, позивачка посилається, що відповідач приймає безпосередню участь у вихованні доньки, а тому вона вважає, що з часом можливо поновити шлюбні відносини і зберегти сім'ю. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала…

Судом встановлено, що з березня 2004 року в сімейних стосунках сторін виникли труднощі (сварка), внаслідок яких, вони припинили вести спільне господарство, підтримувати шлюбні відносини, крім того проживають за різними місцем мешкання. Неповнолітня донька проживає з позивачкою по домовленості з відповідачем… Суд встановив, що незважаючи на те, що на даний час сторони проживають окремо, внаслідок сімейних негараздів, проте, як пояснила позивачка і підтвердив відповідач в них немає наміру розірвання шлюбу, вони бажають пожити окремо, випробувати себе з надією на примирення. З правовими наслідками встановлення режиму окремого проживання подружжя згідно, ст.120 Сімейного Кодексу України сторони ознайомлені». (а.с.1).

Подання ОСОБА_1 до прокуратури Святошинського району м. Києва та до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві заяв про злочин, не спростовують особистої присутності ОСОБА_1 в судовому засіданні 08 листопада 2004 року при розгляді зазначеної справи та не спростовують подачу нею позову до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, що вбачається з тексту рішення суду, як і не спростовують обізнаність ОСОБА_1 про розгляд даного позову Святошинським районним судом м. Києва 08 листопада 2004 року.

Також не являється доказом відсутності в судовому засіданні 08 листопада 2004 року позивача ОСОБА_1 ксерокопія табелю обліку робочого часу та ксерокопія довідки з місця роботи від 07.08.2014 року, оскільки зазначені ксерокопії належним чином не посвідчені та не можуть бути оцінені як докази відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України неподання позову позивачем ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання та відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні 08 листопада 2004 року.

Таким чином, доказів, які б спростували подання до Святошинського районного суду м. Києва позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання та необізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи, відсутності в судовому засіданні, позивач не надала.

Крім цього, звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду через 10 років після ухвалення оскаржуваного рішення є порушенням задекларованого Європейською конвенцією з прав людини принципу юридичної визначеності, зокрема як принципу остаточності рішень суду.

Оскільки скаржником недоліки, вказані в ухвалі суду від 15 січня 2015 року усунуті не були, вважаю за необхідне відповідно до положень ч.3 ст.297 ЦПК України, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Належить зазначити, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року, якою закрито розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження № 2-3939-1/04 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, роз'яснено особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою заявою за наявності необхідних документів.

Керуючись ст.ст. 121,297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2004 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати ОСОБА_1, апеляційну скаргу залишити у справі.

Ухвала набирає законної сили з проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Суддя : Рубан С.М.