У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Кадєтової О.В., Мазур Л.М., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» до ОСОБА_6 про визнання нікчемним договору банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 24 квітня 2013 року між ним та ПАТ КБ «Хрещатик» укладено договір банківського вкладу (депозит) у національній валюті на суму 310 880 грн.

Відповідно до п. 1 депозитного договору від 24 квітня 2013 року строк його дії становив 3 місяці - з 24 квітня 2013 року до 24 липня 2013 року.

24 липня 2013 року, за закінченням строку дії депозитного договору, ним було знято з рахунку частину суми, а залишок суми в розмірі 280 000 грн було розміщено в банку на новий строк, про що між сторонами було укладено новий договір банківського вкладу (депозит) строком дії на 12 місяців (до 24 липня 2014 року включно).

Проценти надходили на його рахунок починаючи з серпня 2013 року до травня 2014 року включно. Коли в червні 2014 року проценти на його рахунок не надійшли, він звернувся до відповідача з даного питання, на що отримав письмову відповідь, згідно з якою відповідач відмовився повертати грошові кошти, посилаючись на те, що за даними бухгалтерського обліку договір банківського вкладу (депозит) на суму 310 880 грн та договір банківського вкладу (депозит) на суму 280 000 грн не обліковуються та відповідачем з цього приводу подано заяву до правоохоронних органів.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача заборгованість за банківським вкладом (депозит) в розмірі 280 000 грн.

ПАТ КБ «Хрещатик» звернулося до суду із зустрічним позовом про визнання нікчемним договору банківського вкладу, посилаючись на те, що до подання позову ПАТ КБ «Хрещатик» розглядало заяву ОСОБА_6 від 04 червня 2014 року про повернення вкладу, та за фактом відсутності коштів було проведено службове розслідування та ревізію Київського регіонального відділення за період 2011-2014 роки.

За результатами перевірок встановлено, що за даними бухгалтерського обліку банку в Київському регіональному відділенні зареєстровано договір банківського вкладу «Оберіг» на 12 місяців № 222Б-385933, що був укладений 24 липня 2013 року між сторонами на суму 1 000 грн, а договір банківського вкладу на суму 280 000 грн не укладався банком, не зареєстрований у системі обліку депозитів банку та, як наслідок, в матеріалах справ Київського регіонального відділення відсутні будь-які документи щодо його укладення.

Вказувало, що позивачем не надано суду жодного документа, який би підтверджував внесення коштів на депозитний рахунок, позивач і не міг внести кошти в сумі 280 000 грн на депозитний рахунок, оскільки рахунок, вказаний у договорі, не існує.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати нікчемним договір № 222D-385921 банківського вкладу «Оберіг» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 24 липня 2013 року на суму 280 000 грн, укладений між сторонами.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 січня 2015 року, первісні позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_6 заборгованість за банківським вкладом (депозит) у розмірі 280 000 грн.

У зустрічному позові про визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «КБ «Хрещатик» 24 липня 2013 року, відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Хрещатик» порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 та задоволення позову ПАТ КБ «Хрещатик», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 24 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Хрещатик» Київське регіональне відділення (далі - банк) було укладено договір банківського вкладу (депозит) № 543/2013-222D на суму 310 880 грн.

Відповідно до п. 1 депозитного договору від 24 квітня 2013 року строк його дії становив 3 місяці - з 24 квітня 2013 року до 24 липня 2013 року.

Відповідно до квитанції банку від 24 квітня 2013 року № 18 ОСОБА_6 внесено готівку у сумі 310 880 грн з призначенням платежу «внесення готівки на поточний рахунок клієнта» (а. с. 18).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 24 липня 2013 року № 87 позивачем було отримано відсотки та частину вкладу згідно з депозитним договором від 24 квітня 2013 року № 543/2013-222D у сумі 43 050 грн (а. с. 19).

24 липня 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозит) № 222D-385921 на суму 280 000 грн, строком з 24 липня 2013 року по 24 липня 2014 року.

У червні 2014 року відповідач відмовився повертати позивачу грошові кошти, посилаючись на те, що за даними бухгалтерського обліку договір банківського вкладу (депозит) від 24 квітня 2013 року № 543/2013-222 на суму 310 880 грн та договір банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року № 222D-385921 на суму 280 000 грн не обліковуються та відповідачем з цього приводу подано заяву до правоохоронних органів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що залишок суми, не отриманої позивачем за договором від 24 квітня 2013 року № 543/2013-222D, у розмірі 280 000 грн було розміщено у банку на новий строк відповідно до п. 1.1 укладеного між сторонами договору банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року № 222D-385921, зміст та форма якого відповідає вимогам ст. 1059 ЦК України, внесення коштів на депозитний рахунок за договором банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року № 222D-385921 підтверджується квитанцією від 24 квітня 2013 року, тому вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за банківським вкладом (депозит).

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачем не надано належних документів, що підтверджують внесення ним грошових коштів у сумі 280 000 грн на вкладний (депозитний) рахунок при укладанні договору банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 № 222D-385921, рахунок, який вказаний у цьому договорі, на ім'я позивача не відкривався.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положенням статті 1059 ЦК України врегульовано питання про форму банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до п. 7.1 Інструкції видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.1.1 договору банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року № 222D-385921 банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, що відкривається банком на його ім'я, у сумі 280 000 грн на строк з 24 липня 2013 року по 24 липня 2014 року (а. с. 7).

Відповідно до довідки Прорізного відділення ПАТ КБ «Хрещатик» від 10 листопада 2014 року № 47/222-22-01/1892 у Київському регіональному відділенні ПАТ КБ «Хрещатик» рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_6 не відкривався (а. с. 37).

За умовами п. 2.3.2 вказаного договору вкладник зобов'язується здійснити внесок коштів на вкладний рахунок у сумі, визначеній у п. 1.1 даного договору, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди зазначені вище обставини залишили поза увагою, не навели мотивів, з яких вважали відсутніми факти, якими обґрунтовувались заперечення за позовом, внаслідок чого не з'ясували: чи здійснено ОСОБА_6 внесок коштів відповідно до умов п. 2.3.2 договору банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року, а саме: чи надавав позивач розпорядження на списання грошових коштів у сумі 280 000 грн з його поточного рахунку на вкладний рахунок, зазначений у цьому договорі.

Без встановлення цих фактичних обставин висновок суду про те, що здійснення вкладу у сумі 280 000 грн за договором банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року підтверджується квитанцією банку від 24 квітня 2013 року № 18 про внесення готівки у сумі 310 880 грн на поточний рахунок позивача за іншим договором банківського вкладу, - є передчасним.

Відповідно до п. п. 2.1.2, 3.3 договору банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року банк зобов'язується відкрити картковий рахунок з метою перерахування на нього нарахованих процентів та суми вкладу, сплата нарахованих процентів здійснюється щомісячно шляхом перерахування їх банком на картковий рахунок вкладника.

Разом з тим, дійшовши висновку, що відповідач визнав існування між сторонами договірних відносин згідно з договором банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року, оскільки надходження на рахунок позивача з серпня 2013 року процентів від депозитного вкладу в ПАТ КБ «Хрещатик» підтверджується виписками з карткового рахунку, відкритого на ім'я позивача, і сторонами не оспорювалося, суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутні виписки з карткового рахунку, відкритого на ім'я позивача, а банк у відповіді на звернення позивача зазначав про те, що починаючи з 31 липня 2013 року щомісячно на картковий рахунок позивача без використання платіжної картки зараховувалися готівкові кошти у гривні шляхом проведення операції в POS-терміналі, встановленому в касі банку, та надав виписку за період з 24 липня 2013 року по 07 листопада 2014 року по особовому рахунку, відкритому на ім'я позивача за договором № 222D-385933 банківського вкладу «Оберіг» в національній валюті із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу від 24 липня 2013 року, та вказаний договір (а. с. 33-36, 39, 40).

Однак суди не звернули уваги на умови п. п. 2.1.2, 3.3 договору банківського вкладу (депозит) від 24 липня 2013 року та не з'ясували: чи відкривався картковий рахунок на ім'я позивача з метою перерахування на нього нарахованих процентів та суми вкладу та чи здійснювалася банком сплата нарахованих процентів шляхом перерахування їх на картковий рахунок вкладника.

Допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та оскільки від встановлення вказаних вище обставин залежить і вирішення зустрічних вимог банку про визнання нікчемним договору банківського вкладу, оскаржувані рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 січня 2015 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк О.В. Кадєтова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук