Справа №591/7141/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/335/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Шевченка В. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Приватного підприємства « Грандфінресурс » на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства « Грандфінресурс » про захист прав споживача, відшкодування матеріальних збитків,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом, в якому просила : визнати недійсним договору №213125 від 24 вересня 2012 року та додатків до нього, укладених між ним та ПП « Грандфінресурс » ( далі - договір та ПП ); стягнути з ПП на її користь матеріальні збитки у вигляді сплаченої винагороди за фактично невиконану роботу в розмірі 3 500 грн. Своїх вимоги мотивувала тим, що оспорюваний договір був укладений під впливом обману, з порушенням його прав, як споживача послуг, а у відповідача була відсутня ліцензія на надання фінансових послуг. Окрім того, відповідачем була застосована нечесна підприємницька практика, так як позивача запевняли, що вона укладає саме договір позики.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ПП на її користь сплачену за договором суму - 3 500 грн. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням від 20 лютого 2015 року визнано недійсним договір, укладений 24 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ПП.

В апеляційній скарзі на рішенням від 24 грудня 2014 року ПП, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуалього права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що суд безпідставно прийшов до висновку про недійсність правочину та застосував наслідки у вигляді повернення позивачці сплачених за договором коштів. Зазначає, що діяльність ПП не є функціонуванням « пірамідальної схеми », а доводи позивача щодо укладання угоди внаслідок обману спростовуються ст. 15 додатку №2 до договору. Посилається також на те, що діяльність ПП на час укладення оспорюваного договору не підлягала ліцензуванню.

Окрім того зазначає, що оспорюваний договір був підписаний повноважними особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодженням відповідачем на укладання такого договору.

Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року, яким визнано недійсним договір, укладений 24 вересня 2012 року між сторонами, ними не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка заперечує проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи та як встановлено судом першої інстанції, 24 вересня 2012 року між сторонами було укладено договір №213125 про надання послуг з метою отримання грошової позики в сумі 50 000 грн. для придбання товару на умовах діяльності програми " Альянс Україна ", тобто з метою отримання грошових коштів на придбання товару в групі ( а.с. 7-9 ).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми у позику, в тому числі : сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару або надати відповідну суму у позику, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами.

За змістом п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору, його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Усі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання ( а.с. 7 ).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання товару або відповідної суми у позику.

Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п. 4.1 ст. 4 додатку №2 ). Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього ( ст. 14 додатку №2 ).

Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку №2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом ( ст. 15 додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач сплатила 3 500 грн. 00 коп., що є одноразовим комісійним внеском ( а.с. 10 ).

Із умов договору вбачається, що позивач сплачувала зазначені кошти не за сам товар, тобто гроші, які вона бажала отримати, а за дозвіл отримати позику. Передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи і ні договір, ні умови програми " Альянс Україна " не передбачають залучення власних коштів ПП.

З наведеного слідує, що предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми « Альянс Україна » адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. При невиконанні цього обов'язку, настає відповідальність, передбачена ст. 9 додатку №2.

Позивач мала можливість до активізації договору, відповідно до п. 1.4 ст. 1 додатку №2, розірвати даний договір і адміністратор згідно до ст. 8 додатку №2 мав здійснити повернення сплачених учасником коштів.

Відповідно до ст.ст. 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ОСОБА_4 погодилася з умовами договору, підписавши договір з додатками.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 слідує, що позивачем було заявлено дві вимоги : про визнання недійсним договору та про стягнення з ПП коштів в сумі 3 500 грн. Їх повернення позивачка пов»язувала з застосуванням наслідків недійсності укладеного між сторонами правочину. Тобто обидві заявлені вимоги є взаємопов»язаними.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про стягнення з відповідача грошових коштів, суд в оскаржуваному рішенні від 24 грудня 2014 року виходив з того, що правочин було вчинено з використанням нечесної підприємницької діяльності, що вводить оману та з використанням пірамідальної схеми, проте не зробив у резолютивній частині рішення висновків щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору. Це стало підставою для повернення справи для ухвалення додаткового рішення ( а.с. 88 ).

Як зазначалося вище, додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року, визнано недійсним договір, укладений 24 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ПП ( а.с. 94 ).

Копію рішення відповідач отримав 23.02.2015 року ( а.с. 98 ).

Виходячи зі змісту ст. 220 ЦПК України, а також роз»яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 « Про судове рішення у цивільній справі «, постановлення додаткового рішення є способом виправлення недоліків рішення суду першої інстанції. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених процесуальним законом, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. На додаткове рішення може бути подано апеляційну скаргу.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення.

Саме зазначеними положеннями матеріального закону керувався суд першої інстанції при вирішенні вимог ОСОБА_4 про стягнення коштів з відповідача.

Таким чином, з урахуванням того, що задоволення судом першої інстанції вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів є безпосереднім наслідком недійсності укладеного між сторонами правочину, а додаткове рішення від 20 лютого 2015 року не було оскаржено ПП в апеляційному порядку, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року в частині вирішення вимоги ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства « Грандфінресурс » відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року в частині вирішення вимоги ОСОБА_4 до Приватного підприємства « Грандфінресурс » про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -