22-ц/775/293/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Мохов Є.І.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Ткаченко Т.Б., Песоцької Л.І.,

при секретарі - Сергєєвій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка Аліни Володимирівни - на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

19.05.2014 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся в суд з позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що 09.11.2007 року відповідно до кредитного договору б/н Банк надав відповідачуОСОБА_2 кредит в сумі 4500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови договору не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.03.2014 року існує заборгованість: за кредитом 4141,47 грн., по процентам за користування кредитом 9149,16 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 2774,47 грн., штраф 250,00 грн. (фіксована частина), штраф 549,14 грн. (процентна складова). В суму заборгованості позивач не включив суму заборгованості, стягнуту наказом суду в 2008 році в розмірі 5082,24 грн.. Отже, сума заборгованості складає 11782,00 грн., яку позивач просив стягнути на його користь, відшкодувати сплачений у зв'язку із зверненням до суду судовий збір у сумі 243,60 грн..

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПривтБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 грудня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності відповідача ОСОБА_2, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, яка надала письмові заперечення проти апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду справи не направляла.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Шишелової Н.В., яка просила задовольнити скаргу, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, з наступних причин.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, про застосування якого заявила відповідач.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Проте, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Банк 09.11.2007 відповідно до кредитного договору б/н надав ОСОБА_2 кредит в сумі 4500,00 грн., який вона отримала в той же день, що підтверджено власним підписом на заяві позичальника. Сплата відсотків за користування кредитом складає 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-10).

Відповідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців із моменту його підписання.

Також судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору, станом на 31.03.2014 року утворилася заборгованість по процентам за користування кредитом 9149,16 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 2774,47 грн., штраф 250,00 грн. (фіксована частина), штраф 549,14 грн. (процентна складова).

Зі справи вбачається, що судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 28 листопада 2008 року було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 5082,24 грн. (а.с.5). Згідно з заявою про видачу судового наказу від 03.11. 2008 року, Банк звертався до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_2, заборгованості станом на 25.10.2008 року в розмірі 5082,24 грн, яка складалася з заборгованості за кредитом в сумі 4151,47 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 940,77 грн..

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк не включив в розраховану ним станом на 31.03.2014 року суму заборгованості стягнену судовим наказом від 28.11.2008 року суму боргу по кредиту та процентам, нарахованим на 25.10.2008 року .

Відмовляючи в задоволенні вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з даним позовом тільки 19.05.2014 року, тобто за межами строку позовної давності, передбаченого законом, після останнього платежу по поверненню боргу за кредитом, а відповідач просила застосувати до вимог Банку строк позовної давності, то позов у зв'язку із цим не підлягає задоволенню.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

За змістом статей 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється х підстав, передбачених договором або законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-610, 604-609 ЦК України.

Як роз'яснено пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-610, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував вказаних роз'яснень та не з'ясував, що судовим наказом, копія якого була позивачем долучена до матеріалів позовної заяви, з відповідача заборгованість була стягнута в повному обсязі. У зв'язку з цим суд дійшов помилкового висновку про необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог Банку, оскільки погоджувався із наявністю між сторонами кредитних правовідносин навіть після винесення наказу про стягнення існуючої заборгованості за кредитом, можливістю нарахування Банком процентів за користування кредитними коштами.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ від 28 листопада 2008 року, припиняються правовідносини сторін, що грунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України. А таких вимог Банк не заявляв.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, не з'ясував правомірність вимог позивача.

Відповідно до положень ст. ст. 257-259, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до положень ч.3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи наведене, є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові Банку у зв'язку із пропуском строку позовної давності, а не за безпідставністю вимог. Оскільки неправильне застосування матеріальної норми закону призвело до неправильного вирішення спору, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові про стягнення заборгованості за кредитом за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позову спростовуються встановленими судом обставинами, і не можуть вплинути на рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка Аліни Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 грудня 2014 року скасувати.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.11.2007 року в розмірі 11782 грн - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді