Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/741/15 Головуючий у 1-й інстанції Величко О.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська"

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

В позові зазначав, що він перебував у трудових відносинах, працюючи на шахті "Краснолиманська" з 03.09.1982 року по 01.01.1989 року, з 15.01.1989 року по 11.07.2006 року, починаючи з підземного прохідника, учня гірничого робочого по ремонту гірничих виробіток та в якості прохідника підземного 4-го та 5-го розряду, з повним робочим днем. Звільнений наказом № 1061 від 11.07.2006 року у зв'язку з переходом на пенсію. Працюючи в шкідливих умовах він набув професійне захворювання - хронічна вертеброгенна пояснично-крестцова радікулопатія в стадії затихаючого загострення з помірно-вираженим мязово-тонічним синдромом, вираженим лівостороннім больовим корешковим синдромом помірно вираженим порушенням статико-динамічної функції позвоночника ШМ 54.1.7. Також у зв'язку з основним діагнозом він набув супутний діагноз - поясничний остеохондроз з протрузією дисків- Л4-Л5, грижою дісків Л5-S-1, деформуючий сондильоз,спондилоартроз. Ангіопатія сітчатки, преспіобія обох очей.,

Захворювання є наслідком його тривалої роботи у шкідливих умовах з важкою фізичною працею на протязі тривалого часу.

Висновком МСЕК від 12.03.2007 року йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково. При повторному переогляді 18.09.2012 року йому встановлено 60% стійкої втрати працездатності безстроково, визнаний інвалідом 3 групи, що підтверджується випискою із Акту огляду МСЕК.

Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 73000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 73000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь ОСОБА_3 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. в задоволенні іншої частини відмолено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм процесуального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено саме апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 . тривалий час, з 03.09.1982 року по 11.07.2006 року працював в шкідливих умовах на ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" на різних посадах.

Висновком МСЕК від 12 березня 2007 року позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, і з цього часу в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

При повторному переогляді 18.09.2012 року позивачу було встановлено 60% втрати працездатності безстроково та третю групу інвалідності.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування працівнику власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, передбачено покладення обов'язку по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За змістом ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Частиною 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Разом з тим, п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" дію абзацу 4 ст. 1, підпункту "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік.

Відповідно до п. 22 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" № 489-V від 19 грудня 2006 року на 2007 рік зупинено дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, абзацу 10 п. 7 ч. 7 ст. 17, п. 7 ч. 1 ст. 22 в частині надання підприємства фінансової допомоги на безповоротній основі, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключено підпункт "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло після набрання чинності Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зупинено дію закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, то підстави для стягнення моральної шкоди з Фонду відсутні.

У рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20 рп/2008 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пп "б" пп 4 п. 3 ст. 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", п. 1, абз. 3 п. 5, п. 9, абзаців 2, 3 п. 10, п. 11 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати) зазначено, що саме право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв"язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин, у зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, останній набуває право на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують мотивованих висновків суду.

Порушень норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст.303, 307,308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: