Провадження №2/461/259/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.,

при секретарі Скаб В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що під час розгляду цивільної справи у Личаківському районному суді м.Львова він чув багато образ з боку відповідача. Вона принижувала його честь та гідність називаючи "бандитом" і те, що він примусив її батька скласти заповіт. Окрім того, відповідачка 09.06.2012 року змінивши дверні замки квартири АДРЕСА_1 таємно проникла до його помешкання, забравши звідти меблі, техніку. Вважає, що з вини відповідача було порушено його право власності, внаслідок чого він втратив якість життя, спокій, відчуває значне пригнічення та порушення душевної рівноваги. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 60 000 грн. моральної шкоди.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі та про підтримання позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі, про заперечення щодо задоволення позовних вимог у зв'язку із їх безпідставністю.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Постановою дільничного інспектора Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Зуєвич О.Ю. відмовлено ОСОБА_1 у порушенні кримінальної справи за його заявою від 11.06.2012 року на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності складу злочину передбаченого ст.296 КК України (а.с.5).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував, те що діями ОСОБА_2 йому завдану моральну шкоду, а також не довів обґрунтованість позовних вимог іншими засобами доказування. Окрім того, під час розгляду справи не встановлено прямого причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача та діями відповідача.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки позивачем не доведено причинний зв'язок між заподіяною йому моральною шкодою та неправомірними діями відповідача, не доведено розміру моральної шкоди, який він просить стягнути, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1167 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із наступними змінами і доповненнями, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський