АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц/791/442/15 Головуючий в 1 інстанції: Коваль В.О.
Категорія: 19-21 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Воронцової Л.П.

Стародубця М.П.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочинів удаваними,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з окремими позовами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними.

Ухвалою суду від 16.10.2014 року позовні заяви об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що під час шлюбу з ОСОБА_3 за спільні грошові кошти придбали в 1999-2000 рр. у ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_5 право на земельну (частку) пай. Після розірвання шлюбу при поділі майна подружжя у 2013 році дізналася про те, що ОСОБА_3 оформив не договори купівлі - продажу, а договори дарування.

З огляду на те, що ОСОБА_3 придбав земельні сертифікати у відповідачів за спільні грошові кошти, а уклавши договори дарування переслідував мету бути одноосібним власником земельних ділянок, чим порушив її права, як співвласника позивач просила суд визнати укладені 27.10.1999 року з ОСОБА_4, 08.10.1999 року з ОСОБА_7, 06.12.2000 року з ОСОБА_6, 30.05.2000 року з ОСОБА_5 договори - дарування удаваними, вчиненими з метою приховання іншого правочину, а саме, договорів купівлі - продажу земельних паїв.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 уклав договори дарування права на земельну частку (пай) 27.10.1999 року з ОСОБА_4, 08.10.1999 року з ОСОБА_7, 06.12.2000 року з ОСОБА_6, 30.05.2000 року з ОСОБА_5 (а.с.6, 44, 75,106).

Договори дарування права на земельну частку пай посвідчені державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області та зареєстровані в реєстрах за №969, за № 904, за № 2109.

Після укладення договорів дарування та по теперішній час ОСОБА_3 використовує земельні ділянки за призначенням і зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що вказані договори дарування є удаваними правочинами, оскільки насправді сторони мали на меті укладення договорів купівлі - продажу.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами, що договори дарування від 27.10.1999 року, 08.10.1999 року, 06.12.2000 року, 30.05.2000 року є удаваними правочинами та такими, що приховують договори купівлі - продажу.

До такого висновку суд дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування або зміни судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Вимогами частини 2 статті 58 ЦК УРСР і приписами статті 235 ЦК України визначено, що якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Тобто, за удаваним правочином обидві сторони, свідомо, з певною метою, документально оформляють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини, така правова позиція, викладена в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Виходячи з положень статті 224 ЦК УРСР та приписів статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до оспорюваних договорів дарування від 27.10.1999 року, 08.10.1999 року, 06.12.2000 року, 30.05.2000 року ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_3 прийняв в дар право на земельні частки (пай).

Вважаючи вказані договори удаваними правочинами ОСОБА_2, посилалась на те, що насправді сторони правочину мали на меті укласти договори купівлі - продажу вказаного нерухомого майна.

В той же час, як за удаваним правочином обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не була стороною вказаних договорів, а допустимих та належних доказів на підтвердження наміру відповідачів укласти саме договори купівлі - продажу права на земельні частки (пай), які належали ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 вона не надала, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, у зв'язку з відмовою в дослідженні доказів по справі, а саме - відеозапису, на якому нібито зафіксовано придбання ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу земельних ділянок, розташованих у Миколаївській області, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки відповідно до положень частини першої ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а зазначений доказ, як підтвердили в судовому засіданні позивач і її представник, не містить інформації щодо оспорюваних договорів, а стосується інших договорів, які не є предметом спору в даній справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: