Справа № 534/226/15-ц
Провадження 2/534/245/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 Комсомольської міської ради, /третя особа з боку відповідача: Комсомольська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради, реєстраційна служба Комсомольського МУЮ Полтавської області/ про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

В лютому 2015 року позивач, що діє в інтересах своєї малолітньої дитини, звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за дитиною в порядку спадкування за законом право власності на гараж з підвалом АДРЕСА_1, що належав батьку її дитини - ОСОБА_4, нині померлому.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на положення ст.1261,1269 ЦК України.

В судовому засіданні, наполягаючи на задоволенні заявлених вимог з підстав, заявлених в позові, позивач звернулась із заявою про уточнення позовних вимог в частині зазначення юридичної адреси спадкового майна (а.с. 49,50).

Представник реєстраційної служби Комсомольського МУЮ Полтавської області проти задоволення позову не заперечив.

Інші учасники провадження до суду не з'явились з направленням заяв про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи та дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5 (а.с. 5), з яким позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та народила дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Запис про батька в свідоцтві про народження дитини було внесено у відповідності до положень ч.1 ст.126 СК України (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, за життя - 19 травня 2004 року ОСОБА_5 за договором дарування прийняв в дар гараж з підвалом АДРЕСА_1 (а.с. 10), проте не зареєстрував право власності у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного:

Згідно із роз'ясненнями, наданими ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, приймаючи до уваги, що на час укладення договору дарування - 19 травня 2004 року, за яким ОСОБА_5 прийняв в дар нерухоме майно - гараж з підвалом АДРЕСА_1, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення у відповідності до положень ст.182 ЦК України /який набув чинності з 01 січня 2004 року/ підлягали обов'язковій державній реєстрації, що не було зроблене спадкодавцем на час укладення угоди і до моменту смерті, він вважається таким, що не набув за життя у встановленому законом порядку право власності на спірний гараж.

Оскільки умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, а цивільна правоздатність особи /здатність мати права та обов'язки/ у відповідності до положень ст..25 ЦК України припиняється у момент смерті, не можна визнати цілком обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання права власності на спірне майно за її малолітньою дитиною.

Водночас, статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначив ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 «якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в порядку спадкування за законом за малолітнім ОСОБА_3 може бути визнане лише майнове право, що належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті - право набути у власність гараж з підвалом АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 1218, 1261 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку спадкування за законом визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 майнове право, що належало ОСОБА_5, померлому 14 липня 2014 року на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті - право оформлення та набуття у власність гаражу з підвалом АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: підпис Т.В. Окунь

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.В. Окунь