Справа № 146/250/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" березня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого: Ставнійчука В.С.

при секретарі Гриб Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1. звернулась в суд з позовом до Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дондюшень Республіки Молдова померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме права на земельну частку (пай) розміром 2,01 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0176572 виданим 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією. Ще за життя спадкодавець своїм заповітом нотаріально посвідченим 9 квітня 1997 року секретарем Пилипи-Борівської сільської ради, заповіт не змінено і не відмінено, вищевказане спадкове майно заповіла позивачці. Про існування заповіту позивачці було відомо, однак оформитися в праві на спадщину в установлений законом строк вона була позбавлена можливості з тих підстав, що спадкодавець померла в Республіці Молдова і у неї (позивачки) були відсутні актовий запис про смерть спадкодавця та сам заповіт. Лише у лютому цього року вона отримала заповіт та актовий запис про смерть спадкодавця, проте, коли вона звернулася в нотаріальну контору про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, то їй було відмовлено у цьому з підстав пропущення строку звернення із заявою про прийняття спадщини, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду.

Крім того, при звірці в нотаріальній конторі правовстановлюючих документів на спадщину, було виявлено, що у заповіті ім"я спадкоємця помилково вказано "ОСОБА_1" замість правильного "ОСОБА_1", а у земельному сертифікаті на право на земельну частку (пай) ім"я спадкодавця помилково вказано "ОСОБА_2" замість правильного "ОСОБА_2".

Тому просить суд встановити факт, що заповіт ОСОБА_2 на користь спадкоємця ОСОБА_1, нотаріально посвідчений 9 квітня 1997 року, реєстр за №3, секретарем виконкому Пилипи-Борівської сільської ради належить ОСОБА_1; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0176572 виданий 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на ім"я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2 та визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) розміром 2,01 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

В судове засідання представник позивачки за угодою, адвокат ОСОБА_3. не з"явився, надіслав до суду заяву в якій просить розглянути справу по суті у його відсутності, позов підтримує із наведених у позовній заяві підстав.

Від відповідача, Пилипи-Борівської сільської ради надійшла заява в якій остання просить справу розглянути по суті у відсутності представника сільської ради, з позовними вимогами згідна.

Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про міжнародне приватне право" спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

До відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статей 524, 534 ЦК (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за заповітом заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 549 ЦК дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дондюшень Республіки Молдова померла ОСОБА_2 після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, у т.ч. й право на земельну частку (пай) розміром 2,01 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0176572 виданим 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією (а.с.8,9, 14).

Єдиним спадкоємцем на спадщину за заповітом нотаріально посвідченим секретарем виконкому Пилипи-Борівської сільської ради 9 квітня 1997 року, реєстр за №3, є позивачка (а.с. 13).

Згідно роз"яснень даних у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як убачається з матеріалів справи, в заповіті ОСОБА_2 на користь спадкоємця ОСОБА_1, нотаріально посвідченому 9 квітня 1997 року, реєстр за №3, секретарем виконкому Пилипи-Борівської сільської ради, ім"я спадкоємця помилково вказано "ОСОБА_1" замість правильного "ОСОБА_1", а у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ВН №0176572 виданому 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією ім"я спадкодавця помилково вказано "ОСОБА_2" замість правильного "ОСОБА_2".

За змістом розділу VП ЦК УРСР прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об"єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст.550 ЦК , якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 529, 549, 550 ЦК УРСР 1963 року, ст.. 71 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст.ст. 2,10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме, що заповіт ОСОБА_2 на користь спадкоємця ОСОБА_1, нотаріально посвідчений 9 квітня 1997 року, реєстр за №3, секретарем виконкому Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області належить ОСОБА_1; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0176572 виданий 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області на ім"я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право в порядку успадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дондюшень Республіки Молдова ОСОБА_2 на спадщину до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 2,01 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0176572 виданим 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення, а відповідачем у справі в цей же строк з дня отримання копії рішення, до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд.

Суддя: В. С. Ставнійчук