У Х В А Л А

Іменем України

30.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позововом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду 14 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

3 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який обгрунтувала тим, що 9 липня 2013 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що на момент звернення до суду еквівалентно 58875 грн.. За умовами договору позики відповідачка зобов'язувалася повернути борг до 30 вересня 2013 року. Після визначеної дати відповідачка кошти не повернула та на неодноразові вимоги позивачки повернути борг не реагує.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 58875 грн., 4470 грн. 34 коп. - індекс інфляції, 1177 грн. 50 коп. - 3% річних від простроченої суми, 2801 грн. - проценти за користування грошовими коштами, 5000 грн. - витрат на правову допомогу та 673 грн. 24 коп. витрат на оплату судового збору.

В процесі розгляду справи представник позивачки - ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідачки на користь позивачки основний борг в розмірі 58875 грн., 10282,70 грн. нарахованих за індексом інфляції, 1945,50 грн. - 3% річних від простроченої суми, 5020 грн. - процентів за користування грошовими коштами, 5000 грн. - витрат на правову допомогу та 673,24 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Хустського районного суду від 14 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 58875 (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят п'ять) гривень суми боргу за договором позики, 1945,50 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 5020 грн. - відсотків за користування грошовими коштами, 5000 грн. витрат на правову допомогу та 673,24 грн. сплаченого судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми 10282,70 грн. нарахованих за індексом інфляції - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову про стягнення встановленого індексу інфляції ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення в оскаржуваній ним частині та ухвалити рішення про задоволення позову про стягнення з відповідача суми інфляції, нарахованої на день ухвалення рішення апеляційним судом.

ОСОБА_4, який представляє інтереси позивачки, підтримав апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Чинним цивільним законодавством передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання за частиною другою ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що 9 липня 2013 року між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого відповідачка ОСОБА_2 позичила від ОСОБА_1 5000 доларів США, які зобов'язалася повернути в строк до 30 вересня 2013 року. Позика була безвідсотковою.

Розписку ОСОБА_2 суд вірно взяв до уваги як письмовий доказ, яка відповідно до ст.1047 ЦК України за своїм змістом та формою є договором позики.

Доводи відповідачки про те, що розписка про отримання нею 5000 доларів США була надана як гарантія на укладення угоди купівлі-продажу будинку, спростовуються вказаною розпискою, в якій чітко зазначено, що ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_1 гроші в сумі 5000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 30 вересня 2013 року.

Задовольняючи позов частково, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки про стягнення в її користь нарахованої суми в розмірі 10282,70 грн., виходячи з встановленого індексу інфляції на певні періоди, що відповідають часу простроченого грошового зобов'язання, не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Тому, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

За змістом вказаних Законів внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Як убачається з матеріалів справи, договір позики було укладено у доларах США, а не в національній валюті, і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом був урахований офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком на день ухвалення судового рішення (11,775 грн. за 1 долар США на день пред'явлення позову). У зв'язку з викладеним при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти.

Предметом договору позики між сторонами була іноземна валюта в сумі 5000 доларів США, яка відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягає індексації.

Суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 слід відхилити як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: