У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від стягнення аліментів та утримання дитини та стягнення аліментів; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 6 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 31 липня 1999 року до 4 лютого 2004 року він перебував в шлюбі з ОСОБА_5, від якого вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2010 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на утримання сина. Однак з травня 2012 року син проживає з ним, тому відсутні підстави стягувати з нього аліменти на його утримання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 180 - 182 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_790/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, просив суд: звільнити його від сплати аліментів на утримання сина; стягнути з ОСОБА_5 на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення щомісячно від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне рішення суду у межах платежу за один місяць; судові витрати по справі покласти на відповідача.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 15 липня 2010 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 На виконання рішення суду 30 липня 2010 року видано виконавчий лист та 4 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження, однак ОСОБА_4 рішення суду не виконував та станом на 23 жовтня 2014 року допустив заборгованість за аліментами в розмірі 62 951 грн 53 коп. Відповідно до розрахунку за період з 1 липня 2010 року до 30 травня 2012 року (до часу коли дитина була викрадена) неустойка, яку відповідач повинен сплатити становить 289 369 грн 69 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 289 369 грн 69 коп. та судові витрати

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 6 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 65 тис. грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшивши розмір стягнутої неустойки до 30 тис. грн. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 та частково задовольняючи зустрічний позов (апеляційний суд зменшив розмір неустойки), суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що проживання малолітнього сина з батьком у зв'язку з невиконанням рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір'ю та самоуправне його невиконання (наявне кримінальне провадження) не є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів.

Заборгованість за аліментами виникла до часу як малолітня дитина стала проживати з батьком, тому суди обґрунтовано стягнули неустойку, правильно визначивши її розмір.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 6 лютого 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько В.А. Черненко