Справа № 366/1187/13 Головуючий у І інстанції Гончарук О. П.
Провадження № 22-ц/780/396/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 47 29.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернувся з позовом до суду, який уточнив під час розгляду справи та просив визнати його батьком ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати зміни, внесені 09 липня 2013 року ВРАЦС Іванківського МРУЮ Київської області до актового запис від 30.05.2005 року про народження дитини ОСОБА_4 та зобов'язати ВРАЦС внести зміни в цей актовий запис про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вказавши в графі «Батько» - «ОСОБА_3», в графі «По-батькові» - «ОСОБА_4», в графі «Прізвище» - «ОСОБА_4».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з лютого 2004 року до квітня 2011 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, під час чого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4. За його згодою при реєстрації народження дитини у виконкомі, ОСОБА_2 присвоїла своє прізвище, щоб вважатися одинокою матір'ю. Посилаючись на те, що він є батьком доньки, він піклувався та виховував доньку до розірвання сімейних просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року позов задоволено.

Суд визнав позивача ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасовано зміни, внесені 09 липня 2013 року ВРАЦС Іванківського МРУЮ Київської області до актового запису №8 від 30.05.2005 року про народження ОСОБА_5.

Зобов'язано ВРАЦС Іванківського МРУЮ Київської області внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4, вказавши в графі «Батько» - «ОСОБА_3», в графі «По-батькові» - «ОСОБА_4», в графі «Прізвище» - «ОСОБА_4».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, просять рішення скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову. Посилаються на те, що позивач фактично не надав ні одного доказу, що він є біологічним батьком дитини, пропустив строк позовної давності, при цьому суд зробив свій висновок тільки на підставі їх відмови від проведення експертизи та не врахував їх пояснень, що батьком дитини є ОСОБА_1 в чому вони впевнені і вважають, що проведення експертизи негативно скажеться на психічному здоров'ї дитини, тому ризикувати здоров'ям вони не бажають.

Крім того вважають, що суд безпідставно присвоїв дитині прізвище «ОСОБА_4», посилаючись, що прізвище присвоюється по спільному рішенню батьків, якого в даному випадку немає та не врахував думку самої дитини, чим порушив ст.171 СК України.

Також апелянти посилаються, що суд грубо порушив процесуальне законодавство, оскільки не застосував ст.129 СКУ, яка регулює спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини.

У запереченнях, позивач просить скаргу відхилити, посилається на те, що у матеріалах справи є всі докази щодо його вимог, походження народженої доньки підтверджується сімейними фотокартками з хрестин доньки, з її днів народження та інших сімейних свят, він постійно піклувався про сім'ю, виховував доньку, забезпечував її утримання та розвиток, при цьому ІНФОРМАЦІЯ_2 в їх сім'ї народився син ОСОБА_6, батьком якого був записаний він, проте після розлучення у них склалися неприязні стосунки, ОСОБА_2 заборонила позивачеві спілкуватися з дітьми, тому він змушений був звернутися до суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд встановив та виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з лютого 2004 по квітень 2011 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в цей час, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 народила доньку ОСОБА_5, яку вони спільно виховували та утримували, при цьому ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини і за їх домовленістю виконкомом Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області у Книзі реєстрації народжень 30 травня 2005 року зроблено відповідний актовий запис в графі «батько» зазначено ОСОБА_7.

Також судом встановлено, що 09 липня 2013 року (під час розгляду справи) були внесені зміни до відомостей актового запису від 30 травня 2005 року № 8 про народження дитини, прізвище та по-батькові дитини змінено на відповідача ОСОБА_4 в графі «батько» зроблено запис ОСОБА_1 та видано нове свідоцтво про народження.

На підставі ч.1,2 ст. 128 СК України за відсутності спільної заяви батьків до державного органу РАЦС, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, суд призначає експертизу.

Судом першої інстанції, з метою встановлення, чи є ОСОБА_3 біологічним батьком дитини ОСОБА_4 своєю ухвалою від 09 липня 2014 року призначив у даній справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, від участі якої ОСОБА_2, ухилилась та не привезла дочку в експертну установу для відібрання біологічних матеріалів (зразків) у зв'язку з чим, 21 жовтня 2014 року судом була постановлена ухвала про примусовий привід ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для відібрання біологічних зразків, відповідно до ч.2 ст. 146 ЦПК України, однак привід також не був виконаний.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу не можливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.06.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, в тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Таким чином, суд правильно застосувавши положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України і прийнявши до уваги пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка не заперечувала факт її проживання однією сім'єю з позивачем під час народження дитини, що узгоджуються з матеріалами справи та не спростовують доводів ОСОБА_2, що біологічним батьком є відповідач, встановив факт, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, суд вірно встановив, що згідно з вимогами ст. 134 СК України, підлягають задоволенню вимоги позивача про внесення змін ВДРАЦС реєстраційної служби Іванківського МУЮ до актового запису про народження дитини, де необхідно записати позивача батьком дитини.

Посилання апелянтів на те, що позивач не надав ні одного доказу, що він є біологічним батьком дитини, спростовуються матеріалами справи, в тому числі наданими позивачем фотографіями.

Доводи апелянтів про необхідність застосування ст.129 СК України, на увагу не заслуговують, оскільки в даному випадку ОСОБА_2 під час народження дитини не перебувала в шлюбі з ОСОБА_1, а навпаки проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачем, тому і доводи про застосування позовної давності на підставі цієї статті, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :