Справа № 309/1860/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Хустська районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хустського районного суду від 17 червня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 12.05.2014 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, мотивуючи тим, що з 17.11.2012 перебуває у шлюбі з відповідачем, у них 06.05.2013 народився син ОСОБА_3, однак, через нетривалий час після укладення шлюбу вона переїхала до батьків, і протягом останніх півтора року стосунки між сторонами погіршувалися, що зрештою призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають протилежні погляди на шлюб та сімю, відповідач не проявляє належної поваги до дружини, її батьків, нехтує своїми шлюбними обовязками, не піклується про сімю, дитину. Між сторонами неодноразово відбувалися сварки, відповідач застосовував до дружини фізичну силу, принижував її, ображав тощо. Протягом останніх півроку відповідач не надавав жодних коштів на утримання сина, а після чергової сварки відповідач на початку листопада 2014 р. забрав свої речі та поїхав на проживання до своєї бабусі в м. Ірпінь Київської області.

Зберегти шлюб неможливо, син залишився на повному утриманні матері, яка одна опікується його вихованням, розвитком, забезпеченням. Відповідач не має постійної роботи та заробітку, схильний до зловживання алкогольними напоями, коштів на утримання дитини не надає, тому є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання свого обовязку щодо утримання дитини. Поряд із цим, позивачу відомо від батьків відповідача, що той неофіційно працює продавцем у магазині будівельних матеріалів «Ліра» в м. Ірпені, має щомісячний заробіток близько 2000,00 3000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на норми СК України щодо припинення шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, позивач просив:

розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що був зареєстрований 17.11.2012 у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 170;

визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Стеблівка, вул. Гагаріна, 130;

стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи з середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, починаючи з 07.05.2019 для дитини у віці від 6 до 18 років, починаючи стягувати від дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 17.06.2014 позов задоволено:

шлюб, зареєстрований ОСОБА_2 із ОСОБА_1 17.11.2012 за актовим записом № 237 у Відділі ДРАЦС Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, розірвано;

після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище «Галас»;

неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на вихованні при матері;

стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 700,00 грн щомісячно, починаючи з 12.05.2014 і до досягнення дитиною повноліття;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць;

стягнуто з відповідача на користь держави 243,60 грн судового збору.

Ухвалою Хустського районного суду від 13.08.2014 заяву про перегляд заочного рішення суду від 17.06.2014 залишено без задоволення.

Відповідач оскаржив заочне рішення суду в частині вирішення питання про стягнення аліментів, вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не взяв до уваги, що він має постійне місце роботи та регулярний заробіток, про що подавав докази. Зазначив також, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх його доходів. Просить в оскарженій частині рішення суду змінити та стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх його доходів.

В іншій частині відповідачем, а також позивачем заочне рішення суду не оскаржується. У письмових запереченнях на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність відповідача, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції і з урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу не робить висновків щодо судового рішення по суті в неоскарженій частині(ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з наявності та доведеності підстав для такого вирішення справи. Однак, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Сторони проживають окремо: ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3, який перебуває на її утриманні, у с. Стеблівка, вул. Гагаріна, 130, Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично мешкає в м. Ірпені, вул. Паризької Комуни, 3/74, Київської області. Шлюб між сторонами, що був укладений 17.11.2012, розірвано заочним рішенням Хустського районного суду від 17.06.2014, сина залишено на вихованні при матері. Ці обставини підтверджуються документами (а.с. 8-10, 12), встановлені зазначеним рішенням суду, яке в іншій, окрім стягнення аліментів, частині не оспорюється, та визнані сторонами.

Власне необхідність сплати матері аліментів на утримання дитини як така батьком дитини не заперечується. Ставлячи питання про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що має постійне місце роботи, регулярний заробіток, тому стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі не ґрунтується на законі і він згідний їх сплачувати в розмірі 1/4 частки від свого заробітку (доходу) (а.с. 23-24). До заяви додав копію довідки про доходи, видану 04.07.2014 ПП «Фаза-Н» про нарахування йому як продавцю-консультанту заробітної плати за квітень-червень 2014 р. у розмірі 4500,00 грн (а.с. 25). Отже, на час вирішення заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду у справі були відомості про наявність у того регулярного заробітку. На це вказувала і ОСОБА_1 у письмових запереченнях на заяву відповідача, хоча і не погоджувалася на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача та просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі 550,00 грн на місяць (а.с. 29-30). Зі змісту заперечень позивача на заяву відповідача вбачається також, що позивач виходив з того, що відповідач має роботу, одержує зарплату, щодо якої було подано довідку, отже, не ставив під сумнів ці обставини.

Ухвалою від 13.08.2014 Хустський районний суд залишив заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду без задоволення (а.с. 33). Суд не взяв до уваги вищезгадану довідку, оскільки така була подана в копії та не містила кутового штампу, деяких інших реквізитів.

До апеляційної скарги, яка подавалася на ухвалу Хустського районного суду від 13.08.2013 і у відкритті апеляційного провадження за якою було відмовлено ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 15.10.2014 (а.с. 48), відповідач додав оригінал нової довідки ПП «Фаза-Н» від 24.09.2014 про те, що за основним місцем роботи ОСОБА_2 на посаді продавця-консультанта йому нараховано заробітну плату за квітень-серпень 2014 р. у розмірі 7500,00 грн, щомісячна зарплата становить 1500,00 грн (а.с. 44). Обидві довідки містять посилання на наказ по ПП «Фаза-Н» від 01.04.2014 № 21, на підставі якого відповідач працює на вищевказаній посаді, а також містять дані про місцезнаходження підприємства в м. Ірпені Київської області, його код ЄДРПОУ, прізвище та підпис директора.

Обовязок батька, який проживає окремо від дитини, утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений законом (ст. 180 СК України). За загальним правилом, аліменти присуджуються у частці від доходу батька дитини, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом, а положення закону про те, що при визначенні аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є імперативним (ст. 181 ч. 3, ст. 182 ч. 2, ст. 183 ч. 1 СК України), тоді як у твердій грошовій сумі аліменти можуть бути присуджені, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ст. 184 СК України). Присуджуючи аліменти, суд враховує, зокрема, матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Відповідно до ст. 64 ч. 2 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі; якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Тобто, оригінал письмового доказу подається за наявності вищезгаданих умов. Між тим, у справі немає даних, які б свідчили про заявлення позивачем клопотання про надання оригіналу довідки, про яку йдеться, не вказував на таке в своїй ухвалі від 13.08.2014 і суд першої інстанції.

За наявності в справі копії документа, який сторона подала як доказ, і який має істотне значення для застосування норм матеріального права та вирішення справи, суду з метою виконання вимог цивільного процесуального закону щодо всебічного, повного та обєктивного зясування обставин справи та дослідження доказів (ст.ст. 212-215 ЦПК України) належало діяти в порядку ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2, ст. 168 ЦПК України: розяснити сторонам наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, заявлення або незаявлення клопотань, подання чи неподання доказів тощо. З урахуванням дій сторін, спрямованих на реалізацію ними процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, суду належало перевірити відповідні доводи сторін, докази, дати їм оцінку у сукупності та взаємозвязку. Не виконавши цих вимог процесуального закону, не маючи клопотання позивача про витребування оригіналу документа, суд першої інстанції не мав належних підстав відхиляти доказ через подання його в копії, відхилив поданий стороною доказ передчасно, без належної його перевірки та оцінки по суті.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які здійснюють своє право на захист і розпоряджаються своїми цивільними та процесуальними правами вільно, на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч.ч. 1, 2, ст. 11 ч. 2 ЦПК України).

Позивач в апеляційному суді оглянув оригінал довідки від 24.09.2014 про заробіток відповідача, форму та зміст якої під сумнів не ставив. Міркування позивача про наявність у відповідача інших, більших заробітків на відміну від доводів відповідача, що ґрунтуються на документах, мають характер припущень, на яких не може ґрунтуватися доказування (ст. 60 ч. 4 ЦПК України), тож до уваги не беруться. Не ґрунтується на законі та не відповідає обставинам справи і правова позиція позивача, відповідно до якої визначення в даному випадку аліментів у твердій грошовій сумі не суперечить чинному законодавству, оскільки в законі не вказано, що аліменти призначаються в твердій грошовій сумі лише у випадку, коли відповідач має непостійний дохід, а у ст. 184 СК України зазначено, що «суд може визначити», але не обовязково лише у випадку мінливості доходів. Така позиція ґрунтується на неправильному, довільному тлумаченні закону, оскільки відповідно до суті спірних правовідносин, змісту наведених вище норм СК України та необхідності забезпечення належної виплати аліментів, з особи, яка має регулярний заробіток (дохід), аліменти присуджуються передусім у частці від такого заробітку (доходу) і лише якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, аліменти можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Тобто, присудження з особи аліментів у твердій грошовій сумі може мати місце, зокрема, за наявності інших, ніж вказані у частині 1 статті 184 СК України, обставин, що мають істотне значення (наприклад, які унеможливлюють стягнення аліментів у частці від заробітку), проте, щодо наявності таких конкретних особливих обставин у даній справі позивач доводів не наводив і доказів, що їх би підтверджували, не подавав.

ОСОБА_1 пояснила апеляційному суду, що місцем її роботи є податкова інспекція в м. Ірпені Київської області, вона звідти пішла в декретну відпустку, зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дохід має лише у вигляді передбаченої законом соціальної виплати по догляду за дитиною.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції не мав підстав для присудження з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, такі належало стягнути у частці від заробітку (доходу) відповідача. Вирішуючи питання про розмір такої частки, колегія суддів констатує, що сама по собі згоді відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку не є достатньою підставою для визначення розміру аліментів, оскільки щодо цього не наводилося жодного обґрунтування та не подавалися докази. Крім того, такий розмір аліментів не враховує матеріального становища дитини, недостатність коштів матері на утримання якої сумнівів не викликає і відповідачем теж не заперечується по суті.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів змінити, стягнувши їх з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на переконання колегії суддів є належним у спірному випадку розміром аліментів.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, заочне рішення Хустського районного суду від 17 червня 2014 р. у частині стягнення аліментів змінити, стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти в користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 (одної третьої) частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.05.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді