Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Демянчук С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корецького районного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Кредитна спілка "Альянс Україна"; про розірвання договору кредиту №21-03/08ККо від 17.03.2008 року, солідарне стягнення суми неповернутого тіла кредиту, процентів за користування кредитом і пені,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково: договір кредиту №21-03/08ККо від 17.03.2008 року, що укладений між Кредитною спілкою "Альянс Україна" (далі - КС "Альянс Україна") і ОСОБА_2, розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 19 077, 21 гривень заборгованості за договором кредиту.

Судом вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

На обґрунтування скарги зазначала про неврахування судом того, що вона оплатила всі грошові кошти за кредитним договором. Щодо договору відступлення права вимоги (цесії) від 26.03.2014 року, то там вказано номер договору, який вона не укладала - замість №21-03/08ККо наведено №21-08/08ККо, а також не зазначено суму заборгованості за кредитом. Не направлялося їй і письмову вимогу про оплату спірної заборгованості.

Вважала, що договір відступлення права вимоги є нікчемним з огляду на правила ч. 2 ст. 215 ЦК України, ст. 1, ч. 3 ст. 3, ст. 21 Закону України "Про кредитні спілки", а тому не створює юридичних наслідків.

Покликалася на те, що висновки оскаржуваного рішення не відповідають ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013 року у справі №6-21867св13, судовій практиці судів апеляційної інстанції та Узагальненню судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 року

З наведених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Іншими особами, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості вимог позивача про стягнення кредитної заборгованості з позичальника.

Проте з висновками про розмір заборгованості не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, і ці обставини правильно встановлені судом, 17 березня 2008 року між КС "Альянс Україна" і ОСОБА_2 укладено договір кредиту №21-03/08ККо, за умовами якого позичальникові було надано 7 100 гривень кредиту строком на 36 місяців з поверненням не пізніше 25 числа кожного наступного місяця зі сплатою 0, 1918 процентів за користування коштами за день від суми, що сплачується нею в день отримання кредиту (а.с. 9-10, зв.).

На забезпечення повернення кредитних коштів між кредитором і ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язалася відповідати перед КС "Альянс Україна" за виконання ОСОБА_2 своїх кредитних зобов'язань (а.с. 11).

Станом на 26 березня 2014 року внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань перед КС "Альянс Україна" виникла заборгованість у 31 133, 65 гривень, з яких: тіло кредиту становило 4 536, 01 гривень, 10 041, 20 гривень - проценти за користування кредитом і 16 556, 44 гривень - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Того ж числа - 26 березня 2014 року на підставі відповідного договору "Альянс Україна" відступлено право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (а.с. 7-7,зв.).

Вважаючи, що спірна заборгованість підлягає солідарному стягненню з позичальника і поручителя на його користь, у червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідачів з позовом про стягнення 31 133, 65 гривень.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доводи апеляційної скарги про повне виконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту не заслуговують на увагу.

Так, норми ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України передбачають невинуватість особи, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів про припинення зобов'язань в зв'язку із виконанням ОСОБА_2 кредитних зобов'язань, відповідних доказів про це вона не надала, а судом їх здобуто не було.

Інші покликання автора скарги - про нумерацію договору кредиту, яка відрізняється від вказаної позивачем, про нікчемність договору про відступлення права вимоги та про наявність судової практики, яка відмінна від оскаржуваного рішення, є необґрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду.

Разом з тим, бездіяльність КС "Альянс Україна" у спірних правовідносинах спонукала до збільшення нарахування заборгованості з ОСОБА_2 на користь позивача, оскільки перший факт невиконання кредитних зобов'язань встановлено ще у грудні 2008 року і з того часу ці зобов'язання неодноразово порушувалися, що давало кредитору право на дострокове стягнення заборгованості.

Згідно із ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів до їх зменшення.

Тому за таких обставин колегія суддів вважає, що сумарну заборгованість із 10 041, 20 гривень процентів за користування кредитом і 16 556, 44 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання, що разом складає 26 597, 64 гривень, необхідно зменшити до 4 000 гривень, які із 4 536, 01 гривень заборгованості за тілом кредиту, тобто разом - 8 536, 01 гривень, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України мотивами для зміни оскаржуваного рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норми матеріального права, яка підлягала застосуванню.

На підставі ч. 2 ст. 616 ЦПК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду від 25 грудня 2014 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, з 19 077 (дев'ятнадцять тисяч сімдесят сім) гривень 21 копійки до 8 536 (вісім тисяч п'ятсот тридцять шість) гривень 01 копійки.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді