Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/239/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 21 Доповідач Матюшенко І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Матюшенка І.В.,

суддів: Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні його позову про визнання недійсним договору дарування частини квартири, укладеного 07.10.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Зокрема апелянт зазначає, що в порушення вимог ст.143 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення по справі комплексної судової психолого - психіатричної експертизи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та не надав оцінки показам свідків зі сторони позивачів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Встановлено, що 07.10.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за №1991, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.9,10). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла (а.с.8). Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернулися позивач та ОСОБА_2, як сини спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб (ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно визначився з характером спірних правовідносин, дав правильну оцінку представленим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Так, на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на положення ст. 225 ЦК України, зазначали, що на час підписання договору дарування ОСОБА_5 мала значні психічні порушення, що не давало їй можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проте, згідно показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, що об'єктивно підтверджені висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №726 від 12.09.2014 року (а.с.140-143) ОСОБА_5 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у повній мірі, починаючи з 2009 року та у період підписання договору дарування 07.10.2009 року.

Щодо показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про хворобливий стан дарувальника, то вони спростовуються вище наведеними доказами у справі, а відтак не мають правового значення для вирішення справи по суті.

Судом апеляційної інстанції 23.12.2014 року задоволено клопотання ОСОБА_15 (представник апелянта та ОСОБА_2) про призначення по справі посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи (а.с.208). Остання не була проведена (а.с.215-217), експертною установою звернуто увагу суду на те, що психічно здорові особи є об'єктом психологічної експертизи. Враховуючи, що проведена у справі посмертна судово-психіатрична експертиза дала висновок про те, що ОСОБА_5 на час підписання оспорюваного договору дарування була психічно здоровою особою і такий висновок не спростовано апелянтом, клопотання про проведення посмертної судово-психологічної експертизи заявлене не було - колегія суддів відмовила у задоволенні повторного клопотання представника апелянта про призначення Українському НДІ соціальної психіатрії та судової наркології при МЗ України посмертної психолого-психіатричної експертизи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Апелянтом не надано до апеляційного суду жодного іншого, ніж суду першої інстанції, доказу на обґрунтування заявленого позову чи на спростування висновків суду, викладених у рішенні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді