АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5134/15 Справа № 199/3170/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Дніпропетровськ 15 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічне акціонерне товариство

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у квітні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на іпотечне майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.11.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на суму 44933, 25 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 11,04% на рік з кінцевим терміном повернення 15.11.2022 року. 12.09.2012 року було укладено додаткову угоду по кредитному договору.

В забезпечення виконанням зобов'язань за кредитним договором 15.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 надала в іпотеку належний їй на праві власності будинок 15 по вул. Райніса у м. Дніпропетровську, загальною площею 54,3 кв. метри, житловою 30 кв. метри, а також земельну ділянку площею 1004 кв. метри, на якій розташований предмет іпотеки. Ціна предмету іпотеки вказана 274 215 грн.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому утворилася заборгованість, яка станом на 10.04.2014 року складає 103 289, 13 доларів США.

Позивач звернувся до суду та просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку /а.с. 1-3/.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі /а.с. 78-80/.

З рішенням суду не погодилося ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі /а.с. 83-86/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № DNU0GA08661557 відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 44933, 25 долара США, в тому числі тіло кредиту 38010 долара США, а також 6923, 25 долара США для сплати страхових платежів , з щомісячним наданням грошових коштів в сумі не менше 512, 67 доларів США з кінцевим терміном повернення 15.11.2022 року /а.с. 14-16/.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали договір іпотеки від 15.11.2007 року, згідно якого ОСОБА_3 надала в іпотеку будинок № 15 по вул. Райніса у м. Дніпропетровську, загальною площею 54,3 кв. метри, житловою 30 кв. метри, а також земельну ділянку площею 1004 кв. метри за тією ж адресою /а.с. 20-22/.

12.09.2012 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору. Відповідно до пункту 3 угоди п.1.1 кредитного договору викладений в новій редакції : банк зобов'язується через касу видати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у період з 15.11.2007 року по 15.11.2022 року в сумі 65323, 36 доларів США на споживчі цілі, а також сплату страхових платежів в сумі 27313, 36 доларів США /а.с. 17-19/.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що в результаті неналежного виконання боржником своїх кредитних зобовязань у неї утворилася кредитна заборгованість в розмірі 103289, 13 доларів США, а банк за умовами договору іпотеки має право задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно шляхом його продажу з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем від імені відповідача.

Постановляючи рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що боржником допущено порушення своїх кредитних зобов'язань, однак укладення між банком та ОСОБА_4 додаткової угоди від 12.09.2012 року встановлено нове кредитне зобовязання, умови якого не були забезпечені спірним договором іпотеки. Також суд прийшов до висновку, що через те, що спірне майно є постійним місцем проживання іпотекодавця, іншого майна в неї не має, та на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метра для квартири та 250 кв. метра для житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що будинок 15 по вул. Райніса 15 у м. Дніпропетровську належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, загальна площа будинку 54,3 кв. метри, в будинку проживає ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4, онука ОСОБА_6 11.10.1997 року інвалід дитинства та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 63-67/.

Іншого житла ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_4 не мають, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру /а.с. 148-151/.

Таким чином, за даних обставин, можливе застосування цього закону до іпотечного майна ОСОБА_3

Відповідно до правової позиції викладеній у Постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 6-333цс15 мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлених Законом України «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на іпотечне майно підлягають задоволенню, але його виконання тимчасово забороняється на час дії цього закону.

Відносно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів, то вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до змісту ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання ці вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звільненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

З матеріалів справи вбачається, що будинок, який наданий ОСОБА_3 за договором іпотеки як забезпечення кредитних зобов'язань належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.1987 року, а тому відповідачі не можуть бути виселені з нього без надання іншого житлового приміщення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Звернути стягнення на будинок 15 по вул. Райніса у м. Дніпропетровську, загальною площею 54,30 кв. метри, житловою площею 30 кв. метри та земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, площею 1004 кв. метри, які належать ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, в рахунок сплати боргу за кредитним договором № DNUOGA08661557 від 15.11.2007 року укладеним між Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» та ОСОБА_4, яка станом на 10 квітня 2014 року складається 103 289, 13 доларів США.

Початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації встановити 274 215 грн.

Відповідно до Закону України від 07 червня 2014 року № 1304 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання рішення зупинити протягом дії цього Закону.

В задоволенні позовних вимог про виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» судові витрати в сумі 3654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_7