У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Ступак О.В.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_6, Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі з попереднім орендарем поновленим, за касаційною скаргою Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство «Таврія» (далі - ПП «Таврія») звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладений між Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович» (далі - ФГ Скорук М.А.) та ОСОБА_6, оскільки він не відповідає вимогам закону, та визнання договору оренди землі між ПП «Таврія» та ОСОБА_6 поновленим, адже його переважне право на укладення договору оренди на новий строк було порушено.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року, позов задоволено.

Визнано договір оренди землі площею 7,9011 га, укладений ОСОБА_6 та ФГ «Скорук М.А.», недійсним.

Визнано договір оренди землі площею 7,9011 га від 14 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ПП «Таврія», поновленим.

Зобов'язано ОСОБА_6 вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 7,9011 га від 14 лютого 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ФГ «Скорук М.А.» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (норма частини 2 статті 324 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 7,9011 га, розташована в с. Новософіївка (пай № 34), цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 166583 від 3 березня 2006 року.

14 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,9011 га строком на п'ять років, що почав перебіг з моменту його державної реєстрації 29 травня 2007 року (а.с. 6).

10 лютого 2012 року ПП «Таврія», маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, направило ОСОБА_6 лист-повідомлення та проект додаткової угоди до нього (а.с. 7-9).

Однак ОСОБА_6 на вищезазначений лист-повідомлення не відповів, натомість 16 червня 2012 року уклав з ФГ «Скорук М.А.» договір оренди земельної ділянки (а.с. 88-89).

Вважаючи, що переважне право ПП «Таврія» на укладення договору оренди на новий строк було порушено, позивач звернувся до суду за його захистом. Крім того, ПП «Таврія» зазначало про те, що договір оренди від 16 червня 2012 року між ОСОБА_6 та ФГ «Скорук М.А.» є недійсним через недодержання при його укладенні вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що переважне право позивача на поновлення договору оренди порушено, а договір оренди землі, укладений між ОСОБА_6 та ФГ «Скорук М.А.», не відповідає вимогам закону.

Із таким висновком суду слід погодитися з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Оскільки доказів неналежного виконання зобов'язання за договором оренди земельної ділянки між ПП «Таврія» та ОСОБА_6 не надано, доводи про те, що ОСОБА_6 не отримував лист-повідомлення від 10 лютого 2012 року та проект додаткової угоди до нього, спростовуються матеріалами справи, заперечень щодо поновлення договору оренди землі ОСОБА_6 не мав, а запропоновані ПП «Таврія» умови не були гіршими від тих, на яких укладено договір оренди з ФГ «Скорук М.А.», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що договір оренди земельної ділянки між ПП «Таврія» та ОСОБА_6 має бути поновлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 4 статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки. Невід`ємною частиною договору оренди є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації та визнання договору оренди недійсним (частин 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що договір оренди, укладений 16 червня 2012 року між ОСОБА_6 та ФГ «Скорук М.А.», є недійсним, оскільки ПП «Таврія» було орендовано суміжні земельні ділянки єдиним земельним масивом, крім цього, на момент укладення оспорюваного договору оренди межі спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначено не було.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Ступак
С.П. Штелик