АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1875/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1165/15Головуючий у 1-й інстанції Чабаненко В.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Омельченко Л.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Буленка О.О.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю представника позивача ОСОБА_2

Представника відповідача і третьої особи ОСОБА_1»янова О.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1»янової ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів, визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію; за зустрічним позовом ОСОБА_1»янової ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію, припинення поруки за кредитним договором, зобов»язання повернути правовстановлюючі документи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»(надалі Банк) звернулося до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 30.09.2008 року між Банком і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 156250 грн. строком до 30 вересня 2023 року, зі сплатою визначених умовами договору відсотків, комісії та винагород Банку.

У забезпечення вказаного договору, між Банком та відповідачем ОСОБА_5»яновою Л.А. було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 09 квітня 2014 року виникла кредитна заборгованість в сумі 107092 грн. 11 коп., ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило позовні вимоги задовольнити, звернувши стягнення на предмет іпотеки, та виселити відповідача з вищевказаної квартири.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просив визнати незаконним підвищення 19 січня 2009 року процентної ставки за користування кредитом, стягнути з Банку понесені ним у зв»язку з цим підвищенням збитки в сумі 32636 грн.52 коп., зобов»язати Банк видати довідку про одержання в повному обсязі виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, визнати кредитний та іпотечний договори такими, що припинили свою дію з 14 червня 2013 року та зобов»язати Банк повернути оригінали правовстановлюючих документів, переданих згідно акта прийому-передачі від 30 вересня 2008 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2014 року позови об»єднано в одне провадження.

04.08.2014 року по справі було ухвалено Лубенським міськрайонним судом Полтавської області рішення, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 вересня 2014 року, згідно якого у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано кредитний договір, укладений 30.09.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 таким, що припинив свою дію.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Лубенського міськрайонного суду від 04.08.2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17.09.2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2015 року ОСОБА_1»янова Л.А. пред»явила зустрічний позов до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію з 14.06.2013 року, припинення поруки за кредитним договором, зобов»язання повернути оригінали правовстановлюючих документів, посилаючись на те, що ОСОБА_4 повністю виконав свої обов»язки по кредитному договору та що Банк без її згоди з 01.02.2009 року збільшив розмір відсоткової ставки за кредитним договором.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1»янової Л.А. об»єднано з вищевказаними позовами в одне провадження.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог і просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь збитки у розмірі 5787 грн.43 коп., завдані порушенням умов договору в частині перерахування графіку погашення кредиту та невиконанням законодавства про захист прав споживачів; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь кошти в розмірі 480 грн.84 коп., надмірно сплачені 14.06.2013 року та не розподілені Банком; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь кошти в розмірі 3343 грн.61 коп., незаконно зняті з його поточного рахунку; визнати відсотки за кредитним договором № PLL0GA від 30.09.2008 року та пеню, нараховані, починаючи з 14.06.2013 року, такими, що нараховані незаконно; зобов»язати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» видати йому довідку про одержання в повному обсязі виконання зобов»язання позичальника за кредитним договором № PLL0GA від 30.09.2008 року; визнати кредитний договір № PLL0GA від 30.09.2008 року таким, що припинив свою дію з 14.06.2013 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1»янової ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів, визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, задоволено частково.

Постановлено визнати кредитний договір №. PLL0GA від 30.09.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4, таким, що припинив свою дію з 14.06.2013 року.

Визнати пеню і штрафи, нараховані за кредитним договором № PLL0GA від 30.09.2008 року, після 14.06.2013 року незаконними.

Стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 надмірно сплачені 14.06.2013 року грошові кошти в сумі 480 грн.84 коп. та безпідставно зняті з його поточного рахунку за період з 05.09.2014 року по 02.10.2014 року грошові кошти в сумі 3343 грн.61 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави 243 грн.60 коп. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_1»янової Л.А. до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію, припинення поруки за кредитним договором, зобов»язання повернути правовстановлюючі документи задоволено частково.

Визнано іпотечний договір квартири від 30.09.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1»яновою Л.А., який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 за №3484, таким, що припинив дію 14.06.2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6»янової Л.А. відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_6»янової Л.А. 243 грн.60 коп. судового збору.

В апеляційному порядку вищевказане рішення суду оскаржило ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю ОСОБА_7

Апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду змінити та ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відмову в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_6»янової Л.А.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення місцевого суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 30 вересня 2008 року між Банком і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №PLL0GA, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 182500 грн.00 коп., з яких: 150000 грн.00 коп. - на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 4500 грн.00 коп. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 1000 грн.00 коп. для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування на перший рік дії кредиту, 750 грн.00 коп. за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також 26250 грн.00 коп. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3 і 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 6,60% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2 цього договору, з кінцевим терміном погашення кредиту по 30 вересня 2023 року включно (т.1 а.с.14-16).

У забезпечення належного виконання вказаного вище договору, того ж дня між Банком і ОСОБА_6»яновою Л.А. було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна останній на праві власності двокімнатна квартира загальною площею 51,9 кв.м №34 у будинку №63 по вул. Радянській в м. Лубни, Полтавської області (т.1 а.с.20-23).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_6»янової Л.А., суд першої інстанції виходив з того, що зобов»язання за кредитним договором виконані у повному обсязі достроково, а, відтак, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати кредитні кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ст.598 ЦК України, зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов»язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до п.8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат.

Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов»язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов»язань споживача у бік його зменшення.

Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов»язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом.

Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту.

Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов»язану з достроковим поверненням споживчого кредиту.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається з п.2.4.1 Кредитного договору, позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту. При цьому, позичальник зобов»язаний сплатити банку суму процентів, суму винагороди відповідно до п.8.1 цього Договору.

Згідно п.п.4.1- 4.5 Кредитного договору, для виконання зобов»язань за цим договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, визначеному в ст.8.1 Кредитного договору. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів зарезервованих ресурсів, виходячи із 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання Договору. При останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування ( до дати погашення кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума, вказана у графіку погашення кредиту (Додаток №2 до Договору). Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно п.4.2 Кредитного Договору. У випадку повного погашення кредиту винагорода оплачується одночасно з останнім платежем за кредитом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, розмір заборгованості ОСОБА_4 перед Банком становить 107092 грн.11 коп., в тому числі: 72493 грн.62 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 29260 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором; 250 грн.00 коп. штраф (фіксована частина); 5087 грн. 72 коп. штраф (процентна складова) (т.1 а.с.7-9).

Про наявність цієї заборгованості боржник та іпотекодавець були повідомлені належним чином (т.1 а.с.10-13, 82 84, 86- 88).

Крім того, позивачем надано графік погашення кредиту за договором №PLL0GA від 30.09.2008 року, де зазначено розмір зарезервованих ресурсів, з яким погодився й ОСОБА_4 при укладенні кредитного договору, проставивши на ньому свій підпис (т.1 а.с.91-92).

Разом з тим, відмовляючи у зверненні стягнення на предмет іпотеки, місцевий суд зазначив про повне виконання з боку ОСОБА_4 обов»язків по кредитному договору. При цьому суд не звернув увагу, що пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.8.1 Договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. Так, при несплаті винагороди, комісії, відсотків і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати вони вважаються простроченими.

Оскільки Кредитний договір між позивачем і ОСОБА_4 укладався на строк з 30.09.2008 року по 30.09.2023 року, то саме на цей період Банком були зарезервовані грошові кошти, що зазначені у фіксованій частині в Графіку. Тому при достроковому погашенні кредиту Позичальник повинен був сплатити винагороду за весь час резервування.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про іпотеку», після видачі заставної виконання основного зобов»язання та звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника заставної.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання.

Згідно п.16.7.1 Договору іпотеки позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов»язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Оскільки ОСОБА_4 має заборгованість по кредиту в сумі 107092 грн.11 коп. , яка ні ним, ні іпотекодавцем не погашена, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення місцевого суду в цій частині - скасуванню.

Разом з цим, позовні вимоги про виселення відповідача ОСОБА_5»янової Л.А. з квартири АДРЕСА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої ст. 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої ст. 109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така ж позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по цивільній справі № 6-39цс15 та від 24 червня 2015 року по цивільній справі №6-447 цс15, які є обов"язковими для виконання всіх судів України згідно вимог ст.360-7 ЦПК України.

Як видно з матеріалів справи, квартира №34, що знаходиться в будинку №63 по вул. Радянській у м. Лубни Полтавської області, яка є предметом іпотеки, придбана відповідачем ОСОБА_5»яновою Л.А. не за рахунок кредитних коштів. Цей факт підтвердили й представники сторін в судовому засіданні. Отже, виселення ОСОБА_6»янової Л.А. без надання іншого житлового приміщення не можливе.

Оскільки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" ставить питання про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, то в задоволенні його позову в даній частині слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_6»янової Л.А. на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1436грн 32 коп.

Разом з цим, рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору №PLL0GA від 30.09.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4, таким, що припинив свою дію з 14.06.2013 року, визнання пені і штрафів, нарахованих за цим кредитним договором після 14.06.2013 року незаконними, стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 як надмірно сплачених 14.06.2013 року грошових коштів в сумі 480 грн.84 коп. та як безпідставно знятих з його поточного рахунку за період з 05.09.2014 року по 02.10.2014 року грошових коштів в сумі 3343 грн.61 коп. слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог за їх безпідставністю.

Крім того, у зустрічному позові ОСОБА_6»янової ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію 14.06.2013 року, також слід відмовити за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції теж підлягає скасуванню в частині стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави і на користь ОСОБА_6»янової Л.А. судового збору, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Відносно відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення збитків, завданих порушенням умов договору, зобов"язання видати довідку про належне виконання зобов"язання та відмови в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_6»янової Л.А. до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про припинення поруки за кредитним договором і зобов"язання повернути оригінали правовстановлюючих документів рішення суду жодною із сторін не оскаржується, тому підлягає залишенню без змін.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» частково задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_6»янової Л.А.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6»янової ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLL0GA від 30.09.2008 року в розмірі 107092 грн.11 коп. (сто сім тисяч дев»яносто дві гривні 11 коп.), звернути стягнення на квартиру загальною площею 51,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, належну на праві власності ОСОБА_6»яновій ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ( на підставі договору іпотеки № PLL0GA від 30.09.2008 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені Банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, за початковою ціною 250000 грн.00 коп., визначеною в п.33.4 договору іпотеки, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення ОСОБА_6»янової ОСОБА_3 з предмета іпотеки квартири №34, по вул. Радянській, буд.№63 в м. Лубни, Полтавської області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6»янової Л.А. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 1436,32 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів, визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, та в зустрічному позові ОСОБА_6»янової ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: