Провадження № 2/750/257/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Сапона А.В.,

при секретарі - Шиловій Ж.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

18.11.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 582750 грн. з кожного та судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.09.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка на той час перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 і діяла в інтересах сім'ї було укладено договір позики, за яким позивач передала відповідачу ОСОБА_3 в борг грошову суму для придбання житла в розмірі 373700 грн., що на той час було еквівалентно 74000 доларів США, яку остання зобов'язалась повернути до 27.09.2014 року, проте, належним чином свої зобов'язання не виконала. Оскільки шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, станом на час звернення до суду 74000 доларів США еквівалентно 1165500 грн, то позивач просить стягнути з кожного відповідача 1/2 частину вказаної суми.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримала позовні вимоги і наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, погодились сплатити 186850 грн. в якості половини фактично отриманих від позивача у позику коштів. Відповідач пояснила, що отримані в позику кошти були використані сім'єю на придбання квартири АДРЕСА_1 та її облаштування.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно належним чином, про відкладення розгляду справи не звертався.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та по наданих суду доказах, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем було подано оригінал розписки від 27.09.2007 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_3 взяла у борг у позивача на потреби сім'ї 373700 грн., які зобов'язалась повернути в повному об'ємі до 27.09.2007 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору.

В порушення договору позики, відповідач у зазначений у розписці термін не виконала взяті на себе зобов'язання по поверненню суми позики, тому вона підлягає стягненню судом.

У судовому засіданні позивач пояснила, що позику надавала у національній валюті - 373700 грн.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки в позику було надано саме в сумі 373700 грн. у національній валюті, що відображено в розписці та визнано позивачем, то підстав для перерахунку суми боргу відносно курсу гривні до долара США немає.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.08.1998 року по 11.06.2013 року.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 65 СК України при укладенні договору одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Частиною 4 цієї статті передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

В своїх поясненнях позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 посилалися на те, що гроші за договором позики від 27.09.2007 року бралися подружжям ОСОБА_3 для придбання квартири для своєї сім'ї і фактично були використані для цієї потреби.

29.09.2007 року ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Деснянського районного суду від 10.09.2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Таким чином, оскільки позика бралася подружжям та була використана в інтересах сім'ї, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором позики від 27.09.2007 року виникло у обох відповідачів, а тому вбачає підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики як з ОСОБА_3, так і з ОСОБА_5 в рівних частинах по 186850 гривень.

Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України, з кожного із відповідачів слід стягнути по 1/2 частині понесених позивачем витрат на оплату судового збору, а саме по 1827 грн. на її користь.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 292, 294-296 ЦПК України, суд, -

в и р и ш і в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 186850 (сто вісімдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 186850 (сто вісімдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів, в порядку, визначеному ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя А.В. Сапон