Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/2031/14-ц Головуючий у 1-й інст. Смиковська Л.О.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк, або кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач або позичальник). Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2008 року в сумі 19 069,93 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом) - 5 164 грн. 12 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 712 грн. 86 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 046 грн. 76 коп., штрафу - 250 грн. (фіксованої частини) та штрафу 896 грн. 19 коп. процентної складової. В обґрунтування позову посилалося на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі сплавом строку позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що строк позовної давності у даному випадку починає перебіг із 02 квітня 2015 року і спливає 02 квітня 2018 року. Позовну заяву подано у 2014 році, тобто в межах позовної давності.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовив банку у стягненні всієї суми заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності, виходячи з того, що перебіг строку позовної давності розпочався з 01 травня 2009 року та закінчився 01 травня 2012 року, оскільки переривання перебігу позовної давності не встановив. Позивач звернувся до суду 23 квітня 2014 року, клопотань про поновлення пропущеного строку не заявляв, а відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом встановлено, що 02 квітня 2008 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (лютий 2012 року) (а.с.11-17,85).

ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість.

Як вбачається із розрахунку (а.с.8-10) станом на 31 березня 2014 року банком нарахована заборгованість у сумі 19 069 грн. 92 коп., яка складається із заборгованості по кредиту (тілу) - 5 164,12 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 712,86 грн., заборгованості по щомісячній комісії - 3 046,76 грн. та штраф у сумі 1 146, 18 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ч.1 ст.526 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст.629 ЦК України).

В умовах кредитного договору сторони чітко вказали, що відсоткова ставка по щомісячній комісії дорівнює нулю (а.с.11). Саме на таких умовах відповідач уклав кредитний договір.

Таким чином, нарахування банком заборгованості по щомісячній комісії у сумі 3 046,76 грн. суперечить умовам вище вказаного кредитного договору, а посилання на Умови та правила надання банківських послуг безпідставне, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували нульову ставку по комісії. Так, у судовому порядку не визнано пункт кредитного договору, що передбачає нульову ставку, недійсним та інших домовленостей між сторонами не було.

Суд першої інстанції не звернув увагу на умови кредитного договору, а тому помилково відмовив у стягненні щомісячної комісії за спливом строку позовної давності, а не по суті.

Суд же відмовляє у задоволенні позову за спливом позовної давності у разі, якщо вимоги є обґрунтованими, але сплинув строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі.

Колегія суддів відмовляє банку у стягненні заборгованості по комісії не за спливом позовної давності, а по суті, оскільки такі вимоги є необґрунтованими.

У суді першої інстанції представник відповідача заявив про застосування позовної давності (а.с.35-37).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, із змісту ч.2 ст.258 ЦК України вбачається, що до вимог про стягнення штрафу застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України).

Відповідно до п.5.4 Умов та правил надання банківських послуг: строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного у платіжній картці, а строк погашення процентів за користування кредитом - щомісяця за минулий місяць.

Таким чином, оскільки позичальник неналежно виконав зобов'язання за даним кредитним договором, то перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів у повному обсязі (тіла), повернення якого відповідно до умов договору визначено 29 лютого 2012 року, почався після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто після 29 лютого 2012 року, а перебіг трирічного строку позовної давності відносно вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, почався з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту до 01 березня 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 23 квітня 2014 року, тобто у межах трирічного строку загальної позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції, неправильно вважаючи, що перебіг строку позовної давності розпочався 01 травня 2009 року, прийшов до помилкового висновку, що на час звернення позивача до суду, сплинув загальний строк позовної давності, який на думку суду першої інстанції закінчився 01 травня 2012 року, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову у повному обсязі за спливом строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що строк позовної давності розпочне свій перебіг тільки 02 квітня 2015 року і сплине лише 02 квітня 2018 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки спростовуються викладеним вище та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Останній платіж на погашення заборгованості був здійснений відповідачем 11 лютого 2009 року, але враховуючи час звернення позивача за захистом порушеного права до суду, даний факт не має правового значення для розгляду даної справи.

Суду не надано доказів, які б обґрунтовували поважність причин пропуску позивачем позовної давності, а тому порушене право підлягає судовому захисту у строках, де позовна давність не сплинула.

За останні три роки перед зверненням кредитора до суду заборгованість по кредиту (тілу) складає 5 164,12 грн., а заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 616,36 грн. (розрахунок приєднано до матеріалів справи). Колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача суму 6 780,48 грн., яка складається із тіла кредиту та процентів за користування кредитом, оскільки вона в межах строку позовної давності, та відмовляє у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 8 096,50 грн. за спливом позовної давності.

Умовами договору передбачено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Так, кінцевий термін повернення кредиту - 29 лютого 2012 року. Невиконання цього грошового зобов'язання більше ніж на 120 днів - 29 червня 2012 року, що було початком перебігу річного строку позовної давності для стягнення штрафу, який закінчився 29 червня 2013 року. Банк звернувся за стягненням штрафу до суду 23 квітня 2014 року, тобто поза межами спеціальної позовної давності, а тому колегія суддів відмовляє позивачу у стягненні штрафу за спливом позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, то апеляційний суд, згідно ст.309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов банку задовольняє частково та змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.88 ЦПК України колегія суддів присуджує позивачу судовий збір у розмірі 86,62 грн., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (6 780,48 грн. х 100% : 19 069,93 грн. = 35,56%; 243,60 грн. х 35,56% : 100% = 86,62 грн.) (а.с.1, п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору б/н від 02 квітня 2008 року в сумі 6 780 грн.48 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту (тілу) - 5 164 грн. 12 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 616 грн. 36 коп.

Відмовити у стягненні решти заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 86 грн.62 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: