УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення земельної ділянки в користування та визначення порядку користування земельною ділянкою, що залишилася в спільному користуванні за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником частини будинку АДРЕСА_1. Відповідачі є співвласниками цього будинку та користувачами земельної ділянки, на якій цей будинок розташований. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2005 року встановлено факт прийняття спадщини, а саме 9/50 частин будинку, що залишилися після смерті ОСОБА_6 та визнано право власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 по 9/150 частин будинку за кожним. Рішенням цього суду від 4 травня 2006 року визначено порядок користування спірною земельною ділянкою між ним, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно до часток у праві власності на будинок. Зазначав, що ідеальні частки в праві власності на будинок не визначались, а, відтак, земельну ділянку поділено без урахування ідеальних часток. На думку позивача, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2008 року, яким визнано право власності на збудовані будівлі в будинку за кожним зі співвласників скасовано частки в будинку, визначені рішенням суду від 4 травня 2006 року. Вважав, що земельна ділянка підлягає перерозподілу у зв'язку з визначенням часток рішенням суду від 5 грудня 2008 року.

Ураховуючи наведене, позивач просив визначити порядок користування вказаною ділянкою, яка залишилась в спільному користуванні співвласників будинку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 5 грудня 2008 року лише визначено належність всіх приміщень співвласникам, при цьому частки співвласників залишились незмінними.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив з того, що сторони у встановленому порядку право користування земельною ділянкою не набули, тому права позивача не порушені.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками будинку АДРЕСА_1

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2005 року визначено частки у праві власності на вказаний будинок, а саме: за ОСОБА_3 - 57/150 частин, за ОСОБА_4 - 63/150 частини, за ОСОБА_5 - 1/5 частину.

Відповідно до вимог Інструкції Міністерства комунального господарства УРСР від 23 серпня 1952 року «Про порядок обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками в містах і селищах міського типу» земельну ділянку будинку було виділено в натурі, встановлено її межі та зареєстровано документи на право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

За формою № 1, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 16 червня 1954 року виготовлено Генеральный план (схема) усадебного участка НОМЕР_1, со строениями по АДРЕСА_1. Владелец 42/72 ОСОБА_7, 12/72 ОСОБА_8, 36/44 ОСОБА_9, 36/144 ОСОБА_10. Земельная площадь усадебного участка (по угодьям): общая земельная площадь 2 476,0; под строениями: всего - 135,0; жилыми - 130,0; нежилыми - 5,0. Под двором - 572,0; под садом - 1 763,0.

Выкопировку из плана строительного квартала № НОМЕР_2 усадебного участка АДРЕСА_1. Заверено печатью и подписью начальника межгородского бюро технической инвентаризации Макаренко. Дата 18.06.1954 года».

Відповідно до ст. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Бюро технічної інвентаризації у відповідності до вимог п. 2 Інструкції на підставі документів, що встановлюють право власності, провело реєстрацію будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке належить громадянам на праві особистої власності разом зі службовими будівлями і спорудами та завів інвентаризаційну справу № 4305.

Згідно з п. 23 Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку БТІ внесло відомості про право власності на будинок до реєстрової книги м. Полтави.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих від 11 травня 1976 року вирішено оформити право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 на співвласників в таких розмірах: ОСОБА_6 9/50 частин; ОСОБА_11 9/25 частин; ОСОБА_12 8/25 частин; ОСОБА_13 7/50 частин. Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити видачу власникам свідоцтв про право власності взамін існуючих у них правових документів.

Також у травні 1976 року за згодою всіх співвласників - ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в одноосібне користування ОСОБА_12 було виділено частину земельної ділянки, з наданої виконавчим комітетом під будинковолодіння. Відповідно до проведеного розподілу було встановлено тверді межі у вигляді дерев'яного паркану.

Внаслідок цього в користування ОСОБА_12 та ОСОБА_14 перейшла земельна ділянка під квартиру № 1, будинку «А-1», а також прилегла до квартири територія з розташованими на ній господарськими будівлями та спорудами: сараєм «В» з прибудовами, сараєм «Ж», гаражем «Е», вбиральнею «Л». Прохід до помешкань співвласників залишено в спільному користуванні, решта території залишилась в користуванні ОСОБА_11 та ОСОБА_13 У ІНФОРМАЦІЯ_1 інший співвласник будинку - ОСОБА_6 помер, належною йому часткою інші співвласників розпорядились на власний розсуд.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2008 року встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2003 року ОСОБА_3 належить 8/25 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 2 450 кв. м. На зазначеній земельній ділянці розташовано: один одноповерховий цегляний будинок, зазначений в плані під літ. «А-1», жилою площею 64,1 кв. м, один одноповерховий глинохворостяний жилий будинок, зазначений в плані під літ. «Б-1», жилою площею 25,0 кв. м, господарчі будівлі та споруди: сарай «В, Г», вбиральня «Л».

На підставі договору дарування від 2 грудня 1976 року ОСОБА_4 належить 9/25 частин зазначеного домоволодіння.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить спадкове майно після смерті ОСОБА_13, а саме 7/50 частин спірного домоволодіння.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2005 року, яке набрало законної сили, визнано право власності за кожним по 9/150 частин спірного будинок володіння за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_6

На виконання цього рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували по 9/150 частин спірного будинку, тоді як ОСОБА_3 спадщину у вигляді 9/150 частин будинку не зареєстрував.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 4 травня 2006 року, яке набрало законної сили, проведено розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 між співвласниками будинковолодіння за варіантом 6 експертного висновку судово-технічної експертизи та виділено в користування ОСОБА_4 - 842 кв. м, що становить 63/150 частини, ОСОБА_3 - 761 кв. м, що складає 57/150 частини, ОСОБА_5 - 401 кв. м, що складає 1/5 частину та залишено в спільному користуванні сторін 579 кв. м, згідно схеми додатку № 6 до висновку експертизи.

Однак сторони не досягли згоди порядку користування спірним будинком і відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави 30 грудня 2007 року було проведено будівельно-технічну експертизу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2008 року, з урахуванням висновків експертизи від 8 листопада 2008 року, визначено розмір частки у спільній частковій власності у спірному будиноковолодінні за ОСОБА_3 у розмірі 11/25 частин та зобов'язано останнього визначитись із часткою у розмірі 9/150 частин спірного будинку у праві спільної часткової власності. Виділено ОСОБА_4 в спірному будиноволоднні на її ідеальну частку - 8/25 частин, а ОСОБА_5 - на ідеальні 6/25 частин будівлі та споруди відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2007 року.

Відповідно ст. 20 ЗК УРСР (чинного на час реєстрації будинку) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до чч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені,на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З огляду на положення ЗК України, апеляційний суд не взяв до уваги, що сторони у справі є співвласниками будинку, а тому у зв'язку з набуттям права власності на частину будинку до позивача перейшло і право на земельну ділянку, на якій він розміщений для його обслуговування.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилався на те, що розмір його частки в праві спільної часткової власності складає 11/25 частини будиноковолодіння та є незмінним з 1985 року. Як співвласник будинковолодіння він набув право користування спірною земельною ділянкою у розмірі, що відповідає його частці у спільному майні.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України наведене не врахував, не дав оцінку доводам апеляційної скарги; не взяв до уваги преюдиційне рішення суду про визнання права власності сторін на об'єкти нерухомості, яке згідно зі ст. 124 Конституції України є обов'язковим для виконання; не дав оцінку тому, чи має у разі переходу права власності на частину будинковолодіння позивач право користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому частина цього будинковолодіння, та дійшов до передчасного висновку про відсутність у сторін права на користування спірною земельною ділянкою.

Ураховуючи те, що фактичні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик