Справа № 530/900/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

16.09.2015 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Демянченка С.М.

при секретарі Тараненко Т.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджатися та користуватися власністю,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджатися та користуватися власністю.

З позову вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА № 655657. ОСОБА_4 належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА № 655657. У вищезазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4- син позивача, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 09.08.2012 року рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8- розірвано. На даний час у будинку, який знаходиться за адресою: селище Опішня, АДРЕСА_2 залишаються зареєстрованими колишня невістка позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 та внуки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В звязку з тим, що відповідач ОСОБА_3 більше шести місяців в вищезазначеному будинку не проживає, добровільно не знімається з реєстрації у звязку з цим ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду в якому просила суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності за адресою: селище Опішня, АДРЕСА_3.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року залучено по справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, послалися на обставини викладені в позовній заяві, відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково, третя особа: ОСОБА_4 не заперечував стосовно задоволення позову, представник третьої особи органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечила в частині визнання неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування житлом, оскільки за спірною адресою зареєстрований їх батько і бабуся, які є членами сімї неповнолітніх, у звязку з чим за ними зберігається право користування житлом. В іншій частині позовних вимог, не заперечувала стосовно задоволення позову, представник третьої особи органу опіки та піклування Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, заперечень на позов не надав.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_9, третю особу ОСОБА_4, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень прав виданого 09.10.2013 року,ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належить по 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: селище Опішня, АДРЕСА_2(а.с.14).З свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2014 року зареєстрованого в реєстрі № 39 вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого чоловіка ОСОБА_10 в тому числі і квартири в АДРЕСА_4( а.с.10). Згідно адресної довідки від 18.06.2015 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.10.2014 року зареєстрована за адресою: селище Опішня,АДРЕСА_5 (а.с.19). З акту обстеження житлових умов від 08.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 в квартирі за адресою : селище Опішня,АДРЕСА_6 не проживає ( а.с.7). ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 22.06.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 09.08.2012 року рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8- розірвано( а.с.6), від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей дочок ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8). Згідно акту від 08.05.2015 року, складеного депутатом Опішнянської селищної ради за участю сусідів, констатується те, що ОСОБА_3 ( прізвище до шлюбу- Цюрюпа С.О.) на теперішній час в квартирі № 39 в будинку № 5 в по вулиці Леніна в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області не проживає.( а.с.7)

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень позивача відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає і з того часу остання не несе витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних платежів, які оплачує позивач ОСОБА_1, крім цього ОСОБА_3 не є членом сімї, оскільки зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін

випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

У відповідності до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців; у випадку відсутності особи понад встановлені строки вона в судовому порядку визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно положень ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Позивачкою визнається, що під час їх спільного проживання з відповідачкою та її неповнолітніми дочками за спірною адресою, вони були членами однієї сімї, разом вели спільне господарство. Дана обставина не заперечується і відповідачкою ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Так, права власника житлового будинку (квартири), визначені ст. 383 ЦК України, та ст.150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Заявляючи вимоги про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою в зв'язку з їх непроживанням понад один рік на підставі ст.ст. 321, 325, 328, 346, 355, 368, 386, 382 ЦК України, позивач залишила без уваги, що ці норми права регулюють загальні засади захисту права власності, а не правовідносини щодо втрати особою права користування житловою площею.

Відповідно до висновку щодо розвязання спору від 14.09.2015 року № 01-47/121, Зіньківська районна державна адміністрації Полтавської області, як орган опіки та піклування, з метою захисту житлових прав малолітніх дітей просить суд відмовити в частині позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою : АДРЕСА_7, селища Опішня Зіньківського району Полтавської області (а.с.60).

З матеріалів справи вбачається , що власниками квартири № 39 в будинку № 5 в, по вулиці Леніна в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області являються ОСОБА_1 та ОСОБА_4 На час розгляду справи в будинку зареєстровані, але не проживають ОСОБА_3 та неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7, батьком яких являється син позивачки ОСОБА_4Таким чином, згідно з ч.2 ст.3 СК України неповнолітні діти належать до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживають, не втратили права користування спірним приміщенням, крім цього станом на 16.09.2015 року неповнолітня ОСОБА_7 досягла 6-річного віку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, оскільки батько дітей є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_8, а відповідно до ст. 176 СК України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, тому виселення неповнолітніх дітей є безпідставним та задоволенню не підлягає,що стосується позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права розпоряджатися та користуватися власністю то суд вважає, що вона не є членом сімї позивачки, одружена, має іншу сімю, а тому суд приходить до задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.3,16,319,391,321,405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60,61,79, 84,88, 212-215 ЦПК України, ст. 9,64,71,72,156 ЖК України,ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 176,177, 190 СК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджатися та користуватися власністю задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку селища Опішня, вулиця Червоногвардійська, 37 Зіньківського району Полтавської області, індивідуальний ідентифікаційний номер суду невідомий, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_9.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки селища Опішня, вулиця Червоногвардійська, 37, Полтавської бласті, ідентифікаційний номер суду невідомий на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки селища Опішня вулиця Шевченка 44, Полтавської області, ідентифікаційний номер суду невідомий, сплачений судовий збір в сумі 81 (вісімдесят одну) грн. 20 коп. та 1000 ( одну тисячу) грн. оплату судових витрат за надання правової допомоги адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено 17.09.2015 року.

Суддя -