Справа № 456/1182/15-ц
Провадження НОМЕР_2/456/770/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького управління водного господарства, Нежухівської сільської ради Стрийського району, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації про визнання права на приватизацію житла, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою в якій з урахуванням уточнених вимог просить постановити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_1, та її неповнолітніми онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, право на приватизацію житлової квартири, розташованої в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 1978 році її чоловік, ОСОБА_3., отримав квартиру в АДРЕСА_1, оскільки працював у Дрогобицькому управлінні осушувальних систем, на балансі якого знаходиться весь будинок. У ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловік помер, на даний час у квартирі зареєстровано та проживають п»ятеро осіб. Вони не в змозі повноцінно реалізовувати своє конституційне право на житло, так як виникають труднощі з отриманням ордеру на вселення, субсидіями, та безліччю інших формальностей постійно необхідних у повсякчасних ситуаціях. Однак найбільшою проблемою є те, що відповідач не дає можливості приватизувати дане приміщення. 27.02.2014р. рішенням Стрийського міськрайонного суду вказану квартиру визнано такою, що відноситься за призначенням до житла. Відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», вона неодноразово зверталася з письмовими проханнями до відповідача посприяти їй у приватизації її житла. Однак згідно відповіді, приміщення в якому вона проживає і яке визнано судом житлове, знаходиться у них на праві повного господарського відання як нежитлове. Крім того відповідач зазначає, що державним підприємствам заборонено передавати безоплатно майно громадянам, спираючись на Декрет КМУ «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності», який втратив чинність ще у 2006 році. На зміну цьому Декрету прийнято ЗУ «Про управління об»єктами державної власності», згідно якого державне акціонерне товариство не має права безоплатно передавати закріплене за ним майно громадянам, крім випадків передбачених законом. Але у ч. 9 ст. 11 цього закону йдеться про те, що щодо нерухомого майна об»єктів державної власності не можуть вчинятися дії, наслідком яких воно може бути відчужене, окрім майна що підлягає приватизації. Отже приватизацією є винятковий, передбачений законодавством процес, до якого не відносяться заборони на відчуження та безоплатну передачу державного майна. Також у своїй відповіді відповідач посилається на Положення Фонду державного майна України, яке теж втратило чинність. Згідно листів Держводгоспу України, Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Облводгосп», Дрогобицького управління водного господарства усі вони у свій час надали дозвіл на переведення квартири у житло з наступною його

приватизацією. Однак у зв»язку з зміною позиції відповідача змушена звернутися до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що оскільки спірне приміщення на баланс сільської ради не передано, а тому орган місцевого самоврядування не може провести його приватизацію. Існує акт обстеження спеціальної комісії Стрийської райдержадміністрації про можливість використання спірного приміщення для проживання. Своє право на приватизацію житла вона не використала. А тому оскільки, відповідач відмовляється визнати за нею та її онуками право на приватизацію житлової квартири, просить позов задоволити.

Представник відповідача Дрогобицького управління водного господарства Кучка М.М. в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність. В попередніх судових засіданнях, позов визнав та просив такий задоволити.

Представник відповідача Нежухівської сільської ради Яхван М.М. у судовому засіданні позов визнав повністю, та не заперечує проти визнання права на приватизацію спірної квартири за позивачем та її неповнолітніми онуками.

Представник третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнала та просить такий задоволити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Стрийської РДА Львівської області у судове засідання не з»явилася. Однак подала на адресу суду заяву в якій просить проводити та закінчувати розгляд справи у її відсутність, позов визнають повністю та просять такий задоволити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено і сторонами не заперечено, що у 1978 році чоловік позивачки разом з сім»єю був заселений для проживання, в приміщення будинку руслового ремонтера, що в АДРЕСА_1, так як працював у Дрогобицькому управлінні осушувальних систем. У ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3. (чоловік позивачки) помер, в квартирі залишилась проживати позивачка з дітьми, що стверджується довідкою ВК Нежухівської сільської ради, згідно якої в спірній квартирі зареєстровані, позивач її двоє дітей, зять та двоє онуків.

Приміщення, в яком позивач разом із сім'єю проживає на даний момент, перебуває в оперативному управлінні Дрогобицького управління водного господарства та є державною власністю, що стверджується свідоцтвом про право власності від 27.06.2006р.

З копії технічного паспорта на громадський будинок, а саме на вбудовану житлову квартиру НОМЕР_1 в адмінбудинку, що за адресою АДРЕСА_1, від 20.06.2014р. вбачається, що

загальна площа квартири НОМЕР_1 становить 62,1 кв.м., з якої житлова площа 47,6 кв.м., допоміжна 14,5 кв.м..

Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 27.06.2012р., визнано за ОСОБА_1 право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 68, 9 кв.м., яка розташована на першому поверсі у будинку руслового ремонтера.

27.02.2014р. Стрийським міськрайонним судом Львівської області постановлено рішення яким, визнано частину приміщення будинку руслового ремонтера квартиру НОМЕР_1 загальною площею 68,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в якому зареєстрована та проживає ОСОБА_1 як таке, що відноситься за призначенням до житла.

Зважаючи на обставини встановлені вказаними рішеннями судів, в липні 2014 року ОСОБА_1. звернулась до Дрогобицького управління водного господарства із заявою про надання згоди на приватизацію житлового приміщення, в якому проживала разом з сім»єю.

Але в такому клопотанні, їй було відмовлено, з посиланням на те, що спірне приміщення знаходиться в загальнодержавній власності та відповідно заборонено передавати безоплатно таке майно у власність громадянам.

Однак, як вбачається з довідки Державного комітету України по водному господарству № 10/2524 від 23.10.2007р. комітет надав дозвіл на переведення частини будинку руслового ремонтера в АДРЕСА_1, загальною площею будівлі 396,1 кв.м.; у житло, площею - 141,8 кв.м., з послідуючою його приватизацією мешканцями даних квартир, а саме, квартири НОМЕР_1, ОСОБА_1 - 68,9 кв.м. та квартири НОМЕР_2 ОСОБА_12 - 62,4 кв.м., спільний коридор 10,5 кв.м..

Також, дозвіл на приватизацію спірної квартири надало і Львівське обласне виробниче управління водного господарства «Облводгосп», що вбачається з довідки № 10/37 від 15.01.2008р., де вказано, що згідно прохання Дрогобицького управління водного господарства від 28.08.2007р. № 01/303 та з дозволу Держводгоспу України від 10.01.08р. № 55/8/11-08 вони надають дозвіл на переведення частини будинку руслового ремонтера в АДРЕСА_1, загальною площею будівлі 396,1 кв.м. у житло, площею 141,8 кв.м., з послідуючою його приватизацією мешканцями даних квартир, а саме квартири НОМЕР_1 ОСОБА_1 та квартири НОМЕР_2 ОСОБА_12.

Окрім того, судом береться до уваги й той факт, що згідно «Акту обстеження технічного стану будинку руслового ремонтера, що є в оперативному управлінні Дрогобицького управління водного господарства в АДРЕСА_1, з метою визначення можливості переведення його частини під житло» № 955 від 21.12.2006 р. спірний будинок, а саме двохповерхова будівля, збудована у 1977 році, частина першого поверху використовується як дві житлові квартири, в яких проживають дві сім»ї. Весь другий поверх і частина першого використовується під адміністративні та побутові приміщення. Будівля забезпечена опаленням, електрифікована, водопостачанням, каналізацією. Всі конструктивні несучі і огороджуючи елементи будівлі знаходяться в добротному стані. Тому комісія в складі першого заступника голови Стрийської РДА, голови Нежухівської сільської ради, начальника відділу містобудування та архітектури, головного державного санітарного лікаря Стрийського району, начальника Дрогобицького управління водного господарства, начальника Стрийського РВ ГУ МНВ України у Львівській області вважає, що дві житлові квартири першого поверху відповідають архітектурно-планувальним, конструктивним і санітарно-гігієнічним вимогам, пожежній безпеці і мінімально необхідному інженерному обладнанню, згідно діючих державних будівельних норм та відносяться за призначенням до житла.

Факт того, що позивач разом з сім»єю проживає в спірному приміщенні та використовує таке як житло стверджується, копіями договорів про надання комунальних послуг, зокрема, договором № 45419949 від 28.07.2005р. укладеним ОСОБА_1 з ВАТ «Укртелеком» про надання послуг телефонного зв»язку; договором від 5.12.2006р. укладеним з ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» про надання послуг із збиранням та вивезенням твердих побутових відходів; договором від 01.09.2009р. укладеним із ДП «Комунальник» ТзОВ «Стрийсільрембуд» про надання послуг із вивезення твердих побутових відходів; договором № 3838856 від 15.01.2013р. укладеним з ПАТ «Львівгаз» про надання населенню послуг з газопостачання; договором від 25.06.2015р. укладеним

із ПАТ «Львівобленерго» Стрийське ВЕП про користування електричною енергією. А також, копіями квитанцій про те, що за користування такими послугами позивач оплачує та поточної заборгованості немає.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

У ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» вказано, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За ч. 1,3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевою самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст.3 Житлового кодексу Української PCP жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP. утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в піших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд).

У ст. 9 Житлового кодексу Української PCP вказано, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле: приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок палання державної підтримки у порядку. встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у прав користування жилим приміщенням інакше як на підстав і в порядку, передбачених законом.

За ст. 31 Житлового кодексу Української PCP, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу PCP. цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу PCP і Української PCP), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

За ч. 1 ст. 37 Житлового кодексу Української PCP, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, як працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 Житлового кодексу Української PCP, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державної і громадського житловою фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово- експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше, не випливає із закону. або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. З огляду на ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного Суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що позивачем, доведено порушення її прав з боку відповідачів, зокрема права на безоплатну приватизацію житла.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відмова відповідача в забезпеченні конституційного права позивача перешкоджає оформленню позивачем право власності на житло, право позивача на використання належної їй квартири, відповідно до вимог закону та за її цільовим призначенням, підлягає захисту.

Тому, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволити позов та визнати за ОСОБА_1, та її неповнолітніми онуками ОСОБА_5, та ОСОБА_6, право на приватизацію квартири АДРЕСА_1

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітніми онуками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,9 кв.м., що розташована на першому поверсі в будинку руслового ремонтера.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів