АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2149 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Калініченко О.Б.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Невідомої Т.О., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування;

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Солом'янського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 24.11.2014 року позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування визнано неподаною та повернуто позивачам.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала порушує право позивачів на судовий захист, посилається на те, що недоліки, які зазначались в ухвалі Солом'янського районного суду м. Києва від 14.11.2014 р. про залишення позовної заяви без руху, були безпідставними та незаконними. Зокрема, як вбачається із тексту даної ухвали, в якості усунення недоліків суд вказав Позивачам про необхідність подати позовну заяву в новій редакції, а Позивачі, розуміючи, що така вимога є незаконною, подали Пояснення до позовної заяви. За таких обставин, Позивачі не виконали вказівки незаконної ухвали, але й, не пішовши "на поводу" у суду - не порушили закон. Відповідно, невиконання незаконних вимог, на думку Позивачів, не могло призвести до відмови у судовому захисту порушеного права. Повний та всебічний опис обставин із нормативно-правовим обґрунтуванням викладений у позовній заяві (частина перша позовної заяви, сторінка 1, 2). Те, що суб'єктом звернення до судув наведеній частині позову є не "один із подружжя", а спадкоємці "одного із подружжя", обставина зрозуміла. ОСОБА_7, той "один із подружжя", який за загальним правилом мав би звертатись до суду - помер.

Предметом спору є майнове право спадкодавця, яке не визнається Відповідачем і яке, насамперед, необхідно визнати в судовому порядку таким, що належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності. Особи, права яких порушуються - спадкоємці померлого ОСОБА_7. Так як, до моменту визнання майна (квартири) спільною сумісною власність спадкодавця та Відповідача - у Позивачів відсутня можливість отримати свою частину спадщини. Таким чином, вимога суду щодо відсутності викладення у позовній заяві обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги є надуманою і безпідставною. Взаємопов'язаність позовних вимог, а саме визнання майна (квартири) об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на майно (квартиру) в порядку спадкування за законом - очевидна. Отже, єдиним можливим способом захисту порушеного права Позивачів (як спадкоємців) є позов із "здвоєним" предметом - визнання майна (квартири) об'єктом спільної сумісної власності із подальшим визнанням права власності на ту частину, що належить спадкоємцям за законом - по 1/3 (кожній рідній дитині та дружині) від 1/2 квартири. Від 1/2 квартири тому, що квартира є об'єктом спільної сумісної власності (перша частина позовних вимог) і половина квартири (1/2), що не має входити до спадкового майна, належить другому із подружжя. Тобто, одна половина квартири (1/2) залишається на праві власності за другим із подружжя (ОСОБА_6), друга ж половина квартири (1/2) - ділиться порівну між спадкоємцями (двома дітьми та тим із подружжя, який пережив спадкодавця - ОСОБА_6).

Таким чином, обставини щодо обґрунтування підстав визнання права власності на спадкове майно вбачаються із комплексного аналізу тексу позовної заяви. По суті ж, Позивачі є спадкоємцями на певне майно, право власності на яке (в порядку спадкування) просять визнати суд оскільки не вбачають іншого способу оформлення спадщини.

Іншими словами, до того часу поки суд не визнає майно (квартиру) об'єктом спільної сумісної власності спадкодавця та Відповідача, спадкоємці (Позивач № 1 та Позивач № 2) не можуть претендувати на таке майна. Отже, на думку апелянта, оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм закону та підлягає скасуванню.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в ній. Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону.

Неявка відповідачки в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Статтями 119, 120 ЦПК України визначено вимоги щодо форми і змісту позовної заяви, а також подання копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до п.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119,120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було залишено без руху із наданням п'ятиденного терміну для усунення виявлених в ній недоліків, серед яких були зазначені наступні недоліки: в позовній заяві відсутнє викладення обставин щодо того, якими саме діями чи бездіяльністю порушені права позивачіввідповідачем, в яких правовідносинах вони перебувають, який спосіб захисту права просить застосуватипозивачі на поновлення порушених прав із посиланням на докази в підтвердження даних обставини справи.

20.11.2014 року представниками позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 булоподано до суду пояснення до позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2014 року про усунення недоліків поданої позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду за захистом своїх порушених (на їх думку) спадкових прав із позовом до дружини померлого батька ОСОБА_6 про визнання майна (квартири) спільною сумісною власністю подружжя (ОСОБА_8 та ОСОБА_6) та визнання за ними права власності на майно ( частки квартири) в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_8

Відповідно до позовної заяви, підставою звернення до суду стала неможливість оформлення позивачами спадщини (після смерті батька) в установленому законом порядку, оскільки квартира (1/2 частина якої, на думку позивачів, є спадковим майном померлого батька) була оформлена на ім'я відповідачки, а придбана дана квартира була в період шлюбу батька позивачів з відповідачкою, за спільні сумісні кошти подружжя та в інтересах сім'ї, а тому (на думку позивачів) є спільною сумісною власністю їх померлого батька та відповідачки по справі.

В ухвалі суду першої інстанції від 24.11.2014 року про повернення позовної заяви зазначено про наступні недоліки позовної заяви, які (на думку суду) не було усунуто позивачами, а саме: відсутнє викладення обставин щодо того, якими саме діями чи бездіяльністю порушені відповідачкою права позивачів, в яких правовідносинах вони перебувають, який спосіб захисту права просять застосувати позивачі на поновлення порушених прав із посиланням на докази в підтвердження даних обставин справи.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними судом недоліками, оскільки вони суперечать вимогам ст.119 ЦПК України, якою взагалі не передбачено таких недоліків позовної заяви, про які зазначив суд в своїй ухвалі.

А крім того, позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_4 містить зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги щодо спільного сумісного майна подружжя, щодо їх спадкових прав після смерті батька та містить зазначення доказів.

Що стосується такого недоліку, як не сплачений судовий збір двома пропорційно-рівними частинами, то зазначений недолік не є суттєвим і не був підставою для повернення позову виходячи з наступного.

Судовий збір сплачено одним із позивачів у максимальному розмірі. Сумнівів про надходження коштів до Державного бюджету України у суду не виникає. Закон не містить заборони сплати усієї суми судового збору одним з кількох позивачів у справі. Визначальним у такому разі є сам факт повного надходження належної до сплати суми судового збору в доход Державного бюджету України.

Таким чином, посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права щодо визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачам є доведеними та підтвердженими належними та допустимими доказами по справі.

Отже, визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неподаною та повертаючи її позивачам, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та передає питання щодо перевірки відповідності позовної заяви вимогам закону та вирішення питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: