Провадження № 2/161/382/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 лютого 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Марчак Е.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовну заяву мотивує тим, що 06 липня 2005 року приблизно о 3:00 год. на автодорозі с. Кунин - с. Крехів Жовківського району Львівської області позивач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, а саме знаходився в автомобілі «Тойота Кемрі» р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, останній не справився з керуванням та зіткнувся з деревом.

Вказує, що його внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в важкому стані було доставлено у Львівську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги, де він знаходився в реанімаційному, а згодом у нейрохірургічному та травматологічному відділеннях в період з 06 липня 2005 року по 12 серпня 2005 року.

Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому були заподіяні тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він проходив лікування що потягнуло за собою значні витрати, а саме кошти в сумі 17138 гривень 78 копійок.

Крім того, вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, йому було заподіяну моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100000 гривень.

Вважає, що оскільки автомобіль «Тойота Кемрі» р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2, саме на неї покладено обов'язок відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 17138 гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди та 100000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо постановлення заочного рішення у справі.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились з невідомих на те суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з копії наказу Начальна Львівського прикордонного загону від 27 серпня 2005 року, 06 липня 2005 року приблизно о 3:00 год. на автодорозі с. Кунин - с. Крехів Жовківського району Львівської області позивач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, а саме знаходився в автомобілі «Тойота Кемрі» р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, останній не справився з керуванням та зіткнувся з деревом. (а.с. 5).

Судом також встановлено, шо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в важкому стані ОСОБА_1 було доставлено у Львівську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги, де він знаходився в реанімаційному, а згодом у нейрохірургічному та травматологічному відділеннях в період з 06 липня 2005 року по 12 серпня 2005 року.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року за № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Також ч. 1, 2 п. 6 вищезазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч вищезазначеним нормам Закону, позивачем не подано суду доказів, що водій автомобіля «Тойота Кемрі» р.н. НОМЕР_1 перебував за кермом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документа на транспортний засіб, або про те, що даний автомобіль він використовував на незаконній підставі.

Крім того, позивачем не подано суду належних та допустимих доказів вини ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди 06 липня 2005 року приблизно о 3:00 год. на автодорозі с. Кунин - с. Крехів Жовківського району Львівської області.

Сам по собі наказ Начальна Львівського прикордонного загону від 27 серпня 2005 року про результати службового розслідування в розумінні чинного законодавства України не може бути підтвердженням вини особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід відмовити ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 84, 88, 209, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст., 1166 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.