Справа №1414/6965/2012 05.02.2015 05.02.2015 05.02.2015
Провадження №22-ц/784/445/15
Провадження № 22ц/784/445/15 Суддя першої інстанції: Безпрозванного В.В.
категорія 25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

05 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В,

суддів: Данилової О.О.,, Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Чмут С.В.,

представника третьої особи Алешкевич Є.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «Страхова компанія «Кредо»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), про визнання правочину частково недійсним та стягнення страхової виплати,

в с т а н о в и л а:

В травні 2012 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», який в подальшому уточнив, про визнання правочину частково недійсним та стягнення страхової виплати.

Позивач зазначав, що 4 серпня 2008 року його батько - ОСОБА_7, уклав договір добровільного особистого страхування із ТДВ «Страхова компанія «Кредо» (далі - Договір страхування), за яким страхова сума складала 360000 грн. Вигодонабувачем по цьому договору є АТ «Ощадбанк», який того ж дня надав ОСОБА_8 360000 грн. кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Посилаючись на несправедливість пункту 16.2 договору страхування, а також на те, що ТДВ «Страхова компанія «Кредо» відмовилось виплачувати страхове відшкодування, позивач просив суд визнати вказаний пункт договору недійсним, визнати смерть його батька страховим випадком, а також стягнути на його користь з відповідача 311947,69 грн. страхового відшкодування, 110117,53 грн. втрати від інфляції, 3% річних в розмірі 59488,53 грн. та 268491,99 грн. відсотків за користування чужими грошима.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 4 серпня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» (перейменованого в подальшому в АТ «Ощадбанк») та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику 360000 грн. кредиту строком до 3 серпня 2018 року зі сплатою 12,5 % річних.

В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_7 уклав з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» договір добровільного особистого страхування строком до 3 серпня 2009 року. Вигодонабувачем по цьому Договору страхування визначено АТ «Ощадбанк», а страхова сума дорівнює сумі кредиту, отриманого страхувальником від вигодонабувача в розмірі 360000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Його син - ОСОБА_6, звернувся з вимогою до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про визнання смерті батька страховим випадком, стягнення страхового відшкодування та визнання недійсним п. 16.2 договору страхування в порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (далі - Закон № 1023-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Як вбачається з умов спірного договору страхування, ним визначено як страхові випадки, так і події, які страховим випадком за цим договором не визнаються.

Зокрема, за п. 10 договору страховим випадком є: смерть страхувальника, яка настала внаслідок нещасного випадку; стійка втрата страхувальником працездатності внаслідок нещасного випадку, що призвело до встановлення йому інвалідності першої групи; смерть страхувальника внаслідок захворювання, за умови, що це захворювання сталося під час дії цього договору та підтверджене документами, виданими компетентним и органами (медичними закладами) у встановленому законодавством порядку.

Крім того, за п. 11 до нещасних випадків за цим Договором віднесено: події, які призвели до травматичного ушкодження тканин організму людини з порушенням їх цілісності та функціональності, деформації та порушення опорно-рухального апарату, каліцтва, іншого розладу здоров'я страхувальника або його смерті.

Водночас, згідно п. 16.2 страховим випадком за цим договором не визнаються події, які настали внаслідок: захворювання на інфекційні,паразитарні та вірусні хвороби, якщо вони виявлені медичним закладом на протязі першого місяця після набуття чинності цим Договором; загострення або ускладнення хронічної хвороби, на яку страхувальник був хворий на момент укладення договору страхування; хвороб, на які страхувальник хворів до або на момент укладення цього Договору; новотворів, хвороб ендокринної системи, якщо відповідний діагноз встановлений медичним закладом на протязі - перших трьох місяців після набуття чинності цим Договором; вроджених хвороб або їх наслідків; захворювань, які пов'язані з вагітністю та пологами, крім позаматкової вагітності, якщо факт позаматкової вагітності встановлено не раніше ніж через три місяці з моменту набрання чинності цим Договором; захворювань, які пов'язані з масовими епідеміями та потребують застосування комплексу карантинних заходів; пластичних операцій.

Отже, як вбачається із змісту зазначених умов договору, його предметом є страхування життя та здоров'я страхувальника, а страховими випадками визначено, зокрема, смерть страхувальника внаслідок нещасного випадку або внаслідок захворювання, яке сталося під час дії цього договору.

Передбачені ж сторонами в п. 16.2 договору обмеження щодо визнання страховим випадком, стосуються перш за все періоду настання або виявлення відповідних захворювань.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначені п. 16.2 страхового договору обмеження щодо визнання страховим випадком, не можуть вважатись несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці обмеження лише уточнюють загальні умови визнання страховим випадком, не суперечать цим загальним умовам, а тому не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника.

Оцінка ж надана позивачем стосовно цього пункту договору, є суто суб'єктивною та випливає з його особистої зацікавленості, як спадкоємця, у позитивному вирішенні спору.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним п. 16.2 договору страхування, є правильним.

Також відповідає вимогам матеріального та процесуального права відмова суду в задоволенні вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Так, відповідно до п. 17 договору страхування, страхове відшкодування виплачується у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку.

Обставини смерті страхувальника ОСОБА_8 та відсутність підстав для визнання цієї події страховим випадком, встановлені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2011 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2011 року, а тому вони не доказуються відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

В зв'язку з цим, доводи апелянта з приводу зазначених вище обставин, є необґрунтованими.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: