Провадження № 22-ц/780/507/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
Категорія 1 18.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання права власності та поділ майна, врахування сум та поділ майнових зобов'язань,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 20 травня 1990 року між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час проживання у шлюбі сторонами було набуто наступне майно:

- житловий будинок, дерев'яний, площею 17.8 кв.м., з надвірними спорудами та будівлями, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1, орієнтованою вартістю 1200000 грн.

- земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:015:0212, орієнтованою вартістю 300 000 грн.

- земельна ділянка площею 0,5379 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:015:0220, орієнтованою вартістю 120 000 грн.

- земельна ділянка площею 0,0583 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0079, орієнтованою вартістю 120 000 грн.

В зв'язку з наведеним просила суд поділити зазначене майно, визнавши за кожним по ? частині права власності на нього.

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна, врахування сум та поділ майнових зобов'язань.

Свої вимоги обґрунтував тим, що позивачкою за первісним позовом було заявлено вимогу про поділ майна на загальну суму 1740000 грн., тобто вона намагається отримати 1/2 частину спірного майна, що в грошовому еквіваленті становить 870 000 грн.

Зазначав, що під час шлюбу ОСОБА_1 на поточні потреби та в інтересах сім'ї було отримано кредит в сумі 280 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15 січня 2014 року.

Кредит було отримано на підставі Кредитного договору №28807С4 від 19 січня 2007 року, укладеного з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за три роки до фактичного припинення шлюбно-сімейних стосунків з позивачем за первісним позовом.

По вказаному кредитному договорі він погасив заборгованість в розмірі 237163 доларів США, однак станом на 21.11.2013 року заборгованість становить 20231,38 доларів США.

Враховуючи те, що він самостійно здійснив погашення боргу в розмірі 237163 доларів США, що станом на 03.12.2013 року по курсу НБУ становить 1 895643,86 грн., суму компенсації, яку повинна сплатити ОСОБА_2 йому становить 1895643,86/2= 947 821,93 грн.

Крім того, позивач за зустрічним позовом вважав, що поділу між сторонами підлягає непогашений грошовий борг перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором №28807С4 від 19 січня 2007 року в розмірі 20231,38 доларів США порівну по 10115,69 доларів США.

Також позивач за зустрічним позовом просив поділити автомобілі Мітсубісі Аутлендер та Хюндай Веракруз, які перебувають у володінні позивачки за первісним позовом.

З огляду на зазначене, позивач за зустрічним позовом просив суд:

Врахувати суму в розмірі 237163,00 дол. США сплачену ОСОБА_1 в якості погашення боргових зобов'язань, що є спільною сумісною власністю сторін, за кредитним договором №28807С4 від 19 січня 2007 року та здійснити поділ майна, набутого під час шлюбу, наступним чином:

1. Визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на наступне майно:

- легковий автомобіль Хюндай Веракруз

- житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташовуються за адресою: АДРЕСА_1

- земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку,

- земельну ділянку площею 0,5379 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення -для ведення особистого селянського господарства,

- земельну ділянку площею 0,0583 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 цільове призначення -для будівництва та обслуговування житлового будинку,

2. Визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_2 на наступне майно:

- легковий автомобіль Мітсубісі Аутлендер.

3. Здійснити поділ майнових зобов'язань, передбачених кредитним договором №28807С4 від 19 січня 2007 року, наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 майнові (грошові) зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» за Кредитним договором №28807С4 від 19 січня 2007 року в розмірі 10115, 69 дол. США.

- визнати за ОСОБА_2 майнові (грошові) зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» за Кредитним договором №28807С4 від 19 січня 2007 року в розмірі 10115, 69 дол. США.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_2 на:

1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:015:0212;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,5379 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:015:0220;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,0583 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0079;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_1 на:

1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:015:0212;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,5379 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:015:0220;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,0583 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0079.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання права власності та поділ майна, врахування сум та поділ майнових зобов'язань залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3441 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений шлюб та після його реєстрації подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно витягу №12755527 від 04.12.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 20.11.2006 року належить домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.-1, а.с.13).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №380144 від 14.02.2006 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:015:0212 (т-1, а.с.14).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №377470 від 14.02.2006 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,5379 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:015:0220. (т.1, а.с.15)

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НЖ №411357 від 14.03.2008 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки земельної ділянки площею 0,0583 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0079 (т-1, а.с.16)

19 січня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №28807С4, за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 280 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15 січня 2014 року на поточні потреби (т-1, а.с.41-48).

19 січня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №28807Z5 на забезпечення вимог ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що випливають із кредитного договору №28807С4 від 19.01.2007 року. Предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:015:0212 (т-1, а.с.51-57).

Згідно довідки ПАТ ««Державний експортно-імпортний банк України» №153-7/734 від 26.11.2013 року за період з 01.01.2010 року по 21.11.2013 року за кредитним договором №28807С4 від 19 січня 2007 року погашено 237163,49 доларів США, а станом на 21.11.2013 року заборгованість по ньому становить 20231,38 доларів США (т-1, а.с.58).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 за ОСОБА_2 07.05.2008 року зареєстровано автомобіль Хюндай Веракруз 2008 року випуску (т-1, а.с.59).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 за ОСОБА_2 02.06.2007 року зареєстровано автомобіль Мітсубісі Аутлендер 2007 року випуску (т-1, а.с.60).

З довідки виданої УДАІ ГУ МВС України в м. Києві №371 від 17.12.2013 року вбачається, що станом на 17.12.2013 року за ОСОБА_2 зареєстрований один транспортний засіб-Форд Фієста д.н.з.НОМЕР_1 (т-1, а.с.70).

Станом на 17.02.2014 року за ОСОБА_2 зареєстрований 1 транспортний засіб-Форд Фієста д.н.з.НОМЕР_1 2012 року випуску, що підтверджується довідкою виданою УДАІ ГУ МВС України в м.Києві №10/379 від 14.02.2014 року (а.с.129).

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що спірне майно придбано під час шлюбу та є сумісною власністю у спільному майні подружжя.

Колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, та відповідно до вимог законодавства визнав за кожним із сторін право власності на ? частину майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору помилково не прийняв до уваги доводи про те, що кредит був взятий в інтересах сім'ї , не ґрунтуються на матеріалах справи і висновків суду не спростовують. Відповідач не зміг довести в суді тих обставин, на яких ґрунтувалися його позовні вимоги.

Колегія суддів не знайшла підстав для скасування рішення суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: