АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/249/15 Справа № 207/2625/14 Головуючий у 1 й інстанції - Погребняк Т.Ю. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ 04 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору і відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору і відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 12 лютого 2014 року між сторонами було укладено договір №169 на виготовлення та встановлення металопластикових вікон. Відповідно до умов договору вартість виробів складає 4800грн., завдаток складає 1000грн., виконавець зобов'язався надати вироби впродовж 21 робочого дня. Позивач сплатила суму завдатку, однак у встановлений договором строк вікна не були встановлені в зв'язку з чим 02 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено другий договір №67, згідно з умовами якого вартість виробів складає вже 5450грн., сума завдатку 650грн., яку позивач також сплатила. Однак відповідач зобов'язання за вказаними договорами не виконала, оскільки вікна позивачу так і не були встановлені /а.с.2-4/.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано договір підряду №67, укладений 02 березня 2014 року між сторонами про надання послуг поставки і монтажу метопластикових вікон, стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування шкоди за вказаним договором у розмірі 5450,00 грн. в іншій частині позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат /а.с.35-36/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права /а.с.41-42/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 було укладено договір №169. Відповідно до умов договору замовник отримує, а виконавець зобов'язується передати металопластикові вікна загальною вартістю 4800грн., зазначено завдаток - 1000грн. /а.с.7/.

Відповідно п.3.1-3.2 договору замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення у розмірі 3800грн., після чого виконавець зобов'язаний був надати вироби впродовж 21 робочого дня.

Згідно заяви позичальника №ane0RG128040010 та довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 12 лютого 2014 року позивачу було надано ПАТ «Акцент-Банк» кредит у розмірі 4800грн. для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_2 НОМЕР_1 /а.с.11-13/.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, даний договір було укладено між позивачем та ПП ОСОБА_4 Також в матеріалах міститься товарний чек №06 від 12 лютого 2014 року на металопластикові вікна вартістю 4800грн. відповідно до умов договору, що також підписаний та завірений печаткою ПП ОСОБА_4 /а.с.9/.

Умовами договору не передбачено порядок розрахунку за замовлення та не вказано номер рахунку виконавця для перерахування коштів для безготівкового розрахунку.

Також встановлено, що 02 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №67, відповідно до якого позивач повинна сплатити відповідачу вартість виробів у розмірі 5450грн., з зазначенням завдатку у розмірі 650грн /а.с.8/.

Тобто позивач уклала ще один договір, однак вже з ПП ОСОБА_2 на умовах що відрізняються від попереднього договору, оскільки вартість виробів та розмір завдатку зазначені інші, як і умови оплати. Між тим, відсутні будь-які відмітки у договорі, що він продовжує зобов'язання за первісним договором від 12 лютого 2014 року з врахуванням підвищення вартості матеріалів, на що посилається ОСОБА_3 у своєму позові.

Крім того, відповідно п.3.1 договору замовник зобов'язаний сплатити вартість замовлення у розстрочку, однак умовами договору не передбачено графік погашення заборгованості та не визначено розмір платежів.

Пунктом 3.2 передбачено, що після виконання замовником п.3.1 виконавець зобов'язаний надати вироби впродовж 21 робочого дня. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо виконання спірного договору як зі сторони замовника, так і зі сторони виконавця. Оскільки надані до позовної заяви квитанції про сплату заборгованості за кредитними зобов'язаннями перед ПАТ «Акцент-Банк», відповідно до договору №ane0RG128040010 від 12 лютого 2014 року /а.с.10/.

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 58, 60 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведені норми закону та дослідивши матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки, вона звернулася до суду з вимогами про розірвання договору від 02 березня 2014 року та стягнення грошових коштів за даним договором, однак не надала жодних доказів щодо невиконання відповідачем умов спірного договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року - скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.