АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/522/2015 Головуючий в І інстанції Никифоров Є.О.
Категорія 46 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 03 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Фурман Т.Г.
Чиркової К.Г.
При секретарі:Яковенко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, зазначаючи, що з 15 листопада 2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка - ОСОБА_7.

12 січня 2010 року рішенням Цюрупинського районного суду шлюб між ними розірвано, а 17 вересня 2014 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, який працевлаштувався у м. Сургуті, Російської Федерації, де винаймає житло для проживання.

Посилаючись на те, що вона має намір періодично провідувати чоловіка разом з донькою під час її шкільних канікул і на свята, однак відповідач ухиляється від розмови з нею, в тому числі із приводу надання згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки за кордон, позивачка просила суд, з врахуванням уточнень в процесі розгляду справи, дозволити їй без згоди відповідача, як батька, виготовлення проїзного документа для виїзду дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, а також тимчасові періодичні поїздки тривалістю до 30 днів за кордон з донькою без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_5

Рішенням суду від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Суд вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених до нього вимог, зазначаючи, що висновки суду у спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи та суперечать положенням сімейного законодавства, оскільки фактично позбавляють його можливості приймати участь у вихованні дочки.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачка її доводи не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що доводи позивача щодо відмови у наданні дозволу на поїздку дитини за кордон надумані, не продиктовані інтересами дитини, а є засобом тиску на колишню дружину.

Проте до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання ними шлюбу проживає з матір'ю /а.с. 5-8/.

У позивачки виникла необхідність виїхати з України для закордонної поїздки до Російської Федерації - місця тимчасового проживання її чоловіка - ОСОБА_8, який отримав дозвіл на роботу в будівельно-монтажному управлінні №56 на території Ханти-Мансійського автономного округу - Югра терміном до 25.09.2015 року /а.с.28/.

Цю поїздку з України, а також інші поїздки, необхідність у яких виникне в майбутньому, позивачка мала намір здійснити разом з дочкою ОСОБА_7, без супроводу відповідача, як другого з батьків.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документом, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну малолітньої особи, є проїзний документ дитини.

За змістом наведеного вище Закону та відповідно до положень затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 з послідуючими змінами Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

При відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Такі положення законодавства щодо встановленого порядку виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ґрунтуються на встановленій сімейним законодавством рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, здійснення ними цих батьківських прав та виконання батьківських обов'язків лише з дотриманням інтересів дитини (ст.ст.141,150,155 СК України) і свідчать про те, що кожний із батьків має право знати ціль і місце, куди прямує дитина і бути впевненим, що ця поїздка є безпечною для дитини і відповідає інтересам дитини.

Враховуючи, що позивачка, як вона підтвердила в суді апеляційної інстанції, з достовірністю не обізнана щодо місця та умов проживання свого чоловіка в Російській Федерації, а він там перебуває з робочою візою, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову відповідача дати згоду на цю поїздку.

Крім наведеного вище, при цьому колегія суддів враховує, що на момент звернення ОСОБА_6 до суду з даним позовом необхідність в такій поїздці відпала.

Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України.

Таким чином, ухваливши рішення про надання позивачці дозволу на будь-які тимчасові періодичні поїздки тривалістю до 30 днів за межі України з дочкою ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька дитини, суд вийшов за межі наданих йому законом повноважень і позбавив відповідача можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати свої батьківські обов'язки в цій частині у майбутньому.

Враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого в Україні законодавства, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачкою вимог із наведених вище підстав.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надання батьками дозволу на виготовлення проїзного документа дитини, як і надання цього дозволу судом при відсутності згоди одного з батьків, законом не передбачено.

Проїзні документи дитини видаються компетентним органом на підставі згоди батьків на виїзд дитини за межі України, або на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, тому вимога ОСОБА_6 в частині надання їй дозволу на виготовлення проїзного документа для виїзду дочки за межі України без згоди відповідача є лишньо заявленою і не підлягала вирішенню судом.

На підставі викладеного, ст.ст.141,150,155 СК України, ст.ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Л.В.Пузанова