Справа №490/9998/13-ц 24.07.2015 24.07.2015 24.07.2015
Провадження №22-ц/784/1651/15
Провадження №22-ц/784/1651/15 Головуючий у першій інстанції - Подзігун Г.В.
Категорія 30 Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

24 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

- представника відповідача Швеця Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про відшкодування шкоди,

установила:

05 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач зазначала, що 28 лютого 2013 року в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області на трасі М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА RІО», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якої загинула її мати пішохід ОСОБА_7 Складу злочину в діях водія транспортного засобу не встановлено.

На намагання врятувати життя матері та її поховання вона витратила 11 347 грн. 10 коп. і на встановлення надгробного пам'ятника 12 108 грн.

Посилаючись на заподіяння матеріальної шкоди діями ОСОБА_6, цивільна відповідальність якої була застрахована, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача 23 455 грн. 10 коп. матеріальної шкоди.

Відповідач позов не визнав, посилаючись, як на те, що вказана подія не є страховим випадком, так і недоведеність позивачем понесених нею матеріальних витрат.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідальність володільців транспортних засобів за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, в тому числі умови, порядок та обсяг відповідальності, урегульовані, насамперед, главою 82 ЦК України та Законом «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-ІУ (далі - Закон №1961).

-2-

Умови відповідальності особи, яка застрахувала свою відповідальність, регулюються статтею 1194 ЦК та Законом № 1961.

Відповідно до статті 22 Закону № 1961 страхова компанія, якою застрахована відповідальність володільця забезпечувального транспортного засобу, несе відповідальність в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Такою шкодою, зокрема, є і шкода, пов'язана зі смертю потерпілого, а саме витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника (статті 23, 27 Закону № 1961).

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2013 року в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області на трасі М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА RІО», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок цієї пригоди, матері позивача, пішоходу ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження та з місця пригоди вона була доставлена до ЛШМД м. Миколаєва, де в цей же день від отриманих тілесних ушкоджень померла (а.с.12-18).

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області від 13 червня 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 12-18).

Як встановлено слідчим, водій ОСОБА_6 не мала технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування гальмування та її дії з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а причиною виникнення цієї пригоди стали дії пішохода ОСОБА_7, які не відповідали вимогам п. 4.7, 4.10, 4.14 «в» та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якого настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом установлено, що на підставі полісу № АЕ/2346808 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів водій ОСОБА_6 у відповідача ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» застрахувала цивільно-правову відповідальність свого транспортного засобу.

16 вересня 2013 року позивач звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, однак у цьому їй відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана не лише за відсутності вини водія ОСОБА_6, а й під впливом непереборної сили, тому вважав, що на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодування такої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 32 Закону № 1961 передбачені випадки, коли шкода страховиком не відшкодовується, зокрема, якщо шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Положеннями ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом

-3-

підвищеної небезпеки, не можу бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто такі, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад суїцид).

Отже, якщо шкода була результатом спільних дій зовнішнього фактору і дій даної особи, а причинний зв'язок між діями останньої і шкодою є випадковим, то слід вважати, що мала місце «непереборна сила», внаслідок чого й заподіяно шкоду.

Між тим, матеріали справи не містять та судом не встановлено впливу на дії ОСОБА_6 непереборної сили як надзвичайної та невідворотної події, якою є фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Не встановлено таких факторів і постановою слідчого від 13 червня 2013 року.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку мала місце «непереборна сила», внаслідок чого й заподіяно шкоду, є помилковим.

Крім того, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (ч. 3 ст. 1195).

Отже, обставин, за яких володілець транспортного засобу, звільняється від відповідальності за шкоду, заподіяну життю потерпілого (стаття 1193 ЦК), судом апеляційної інстанції не встановлено.

Тому володілець транспортного засобу повинен відповідати за шкоду (майнову), заподіяну життю іншій особі, оскільки відсутність його вини у дорожньо-транспортній пригоді (порушенні правил дорожнього руху) правового значення не мають. Акти кримінального провадження, на які посилався відповідач, не звільняють володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі. А відтак, посилання відповідача на те, що дана подія не є страховим випадком, є необґрунтованим.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особою, яка завдала шкоди смертю потерпілого, відшкодовуються необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, що передбачено статтею 2 Закону «Про поховання та похоронну справу». Зазначення в абзацах 8-10 сполучення слів «поховання та поминання» свідчить про те, що ці церемонії є різними стадіями процесу, пов'язаного зі смертю особи.

Таким шляхом пішла і судова практика. Зокрема, Верховний Суд України в ухвалі від 29 вересня 2010 року по справі № 6-35316св10 вказав, що витрати, понесені на організацію поминального обіду, не відносяться до витрат з поховання. Тому вимоги позивача про стягнення за 4 500 грн. (а.с.21) на організацію поминального обіду не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на проведення діагностики комп'ютерної томограми та за авто послуги відповідно до квитанцій № 213 від 28 лютого 2013 року та № 486 від 01 березня 2013 року, оскільки оплата за ними проведена не позивачем, а іншими особами (а.с.22).

До того ж, колегія суддів вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення коштів на спорудження надгробного пам'ятника, оскільки з накладної № 30 від 31 липня 2013 року та наданої суду апеляційної інстанції квитанції № 223707 від

-4-

02 березня 2014 року на суму 12 108 грн., не вбачається, що ОСОБА_3 сплатила вказану суму коштів.

Отже, необхідними витратами, як на лікування, так і поховання матері, які понесла ОСОБА_3 та підлягають стягненню з відповідача, можна вважати витрати на ритуальні послуги в сумі 5 090 грн. (2500 грн. + 2 590 грн.) (а.с.21), та на придбання ліків в сумі 997 грн. 10 коп. (а.с.20,176), а всього - 6 087 грн. 10 коп.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в обох судових інстанціях в сумі 94 грн. 27 коп..

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_3 6 087 грн. 10 коп. майнової шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь держави судовий збір в обох судових інстанціях в сумі 94 грн. 27 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: