Справа № 185/2954/15-ц
Провадження № 2/185/1992/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, суд -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, в якій просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, а також визнати за відповідачем право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем 21 серпня 2004 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 385. Від цього шлюбу вони дітей не мають. За час проживання у шлюбу ними було придбано таке майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. В добровільному порядку відповідач не згоден розділити зазначене майно. Таким чином, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 21 серпня 2004 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 385. Від цього шлюбу сторони дітей не мають.

Під час перебування у шлюбі сторонами був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М, р № 1413, покупцем вищевказаного житлового будинку зазначений відповідач.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24).

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до ст.12 Закону України «Про власність» у власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.16 ЗК і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи, що спірний житловий будинок був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, то такий житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки вимоги про поділ житлового будинку в натурі позивачем не заявлялися, є підстави для визнання за подружжям права власності на ідеальні частки в житловому будинку без його реального поділу та залишення спірного будинку у спільній частковій власності сторін.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, житловою площею 36,7 кв.м, загальною площею 62,1 кв.м, з господарчими будівлями і спорудами.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, житловою площею 36,7 кв.м, загальною площею 62,1 кв.м, з господарчими будівлями і спорудами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 825 (вісімсот двадцять п'ять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко