Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Національного банку України про визнання договору недійсним за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Національного банку України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 18 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 935-022/ФКВ-08. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 18 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений договір застави транспортного засобу № 935-022/Zфкв-08.

30 червня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер 2258, відповідно до п. 4.1. якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними зобов'язаннями, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

30 листопада 2011 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 935-022/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року. В підтвердження свого права вимоги за кредитним договором 935-022/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року позивач надав Договір про передачу активів і кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України.

21 березня 2013 року позивачка подала до суду заяву про зміну позовних вимог та підстав позову. Зазначила, що Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року в частині, що стосується передачі майнового права вимоги по кредитному договору № 935-022/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року є неукладеним, оскільки згідно п. 11.3 вказаного Договору Додаткові угоди та Додатки до цього договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та нотаріально посвідчені. Проте, оспорюваний Додаток № 2 до Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, що стосується передачі майнового права вимоги до позивачки не був нотаріально посвідчений.

Договір застави транспортного засобу № 935-022/7фкв-08 від 18 вересня 2008 року був нотаріально посвідчений, тому частина Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, що стосується вказаного вище договору застави в обов'язковому порядку мала укладатися у нотаріально посвідчений формі, що не було зроблено. Тому вказаний вище Додаток № 2 до Договору є нікчемним.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ТзОВ «Український промисловий банк», Національний банк України про визнання договору недійсним задоволено.

Визнано Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь «Дельта Банку» від 30 червня 2010 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України в частині передачі права вимоги первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 935-022/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року неукладеним.

Визнано Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь «Дельта Банку» від 30 червня 2010 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України в частині передачі права вимоги первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги по договору застави транспортного засобу № 935-022/Zфкв-08 від 18 вересня 2008 року - нікчемним.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк», ТзОВ «Український промисловий банк» та Національного банку України солідарно суму судового збору в розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Національний банк України подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення у зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального й процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просили скасувати оскаржуване ними рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційних скарг - позивач, який не є стороною договору про передачу активів, не навів жодного доводу та ним не надано жодного доказу того, що Договір про передачу активів укладений з порушенням норм діючого законодавства, і не зазначив в позові, чим порушується саме його права наявністю оспорюваного Договору про передачу активів та не обгрунтував, у зв'язку з чим саме він звернувся до суду з даним позовом.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Гошовська К.Г. та представник Національного банку України Фізер М.Я. підтримали апеляційні скарги.

ОСОБА_8, яка представляє інтереси позивачки ОСОБА_1, просила відхилити апеляційні скарги як необгрунтовані і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов про визнання Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань неукладеним в частині, за якою передається майнове право вимоги за кредитним договором №935-022/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року, суд виходив з того, що всупереч п. 5.5.1 та 5.5.2 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2368/5 від 31 грудня 2008 року (далі Правила), які діяли на момент укладення та посвідчення Договору, Додаток № 2 до Договору викладений на звичайних аркушах формату АЗ, які не містять жодних реквізитів нотаріального бланку, підписів установлених сторін, нотаріуса, Додаток № 2 до Договору скріплений підписами та печатками сторін лише на останньому аркуші і нотаріально не посвідчений та відповідно до п. 11.3 Договору не набрав юридичної сили, що представником відповідача не надано оригіналу Додатку № 2 до Договору, який повинен бути відповідним чином посвідчений, частина Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, яка стосується передачі майнового права вимоги за договором застави № 935-022/Zфкв-08 від 18.09.2008 року є нікчемною із-за недотримання форми договору про нотаріальне посвідчення.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Матеріалами справи встановлено, що 18 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 35-022/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позивачці кредит у сумі 35000,00 доларів США, а позивачка в свою чергу зобов'язалася повернути отримані кошти до 17 вересня 2015 року, зі сплатою визначених сторонами 11,90% річних, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля.

В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору 18 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу № 935-022/Zфкв-08. Предметом застави є автомобіль марки MERCEDES - BENZ, 2008 року випуску, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1, виданого ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області 17 вересня 2008 року.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Встановлено, що 30 червня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до п. 4.1. якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених Договором, Укрпромбанк передало (відступило) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України відступлення Укрпромбанком прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до Дельта банку не вимагає згоди боржників.

Згідно п. 1.7 договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2012 року перелік кредитних та забезпечувальних Договорів наведений в Додатку № 2 до цього Договору, а в п. 2.1 зазначається, що цим договором регулюються відносин, що пов'язані: 1) з переданням на користь Дельта Банку боргу за Кредитними зобов'язаннями Укрпромбанку перед Національним банком; 2) з передачею Активів Укрпромбанку, а також відступлення права вимоги, які входять до складу активів Укрпромбанку, на користь переможця конкурсу-Дельта Банку.

Додаткові угоди та Додатки до цього договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами, скріплені відбитками їх печаток та нотаріально посвідчені (п. 11.3 Договору).

Як вбачається з витягу до Додатку № 2 до вказаного договору Дельта Банку передано право вимоги, у тому числі за кредитним договором №35-022/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року та договором застави транспортного засобу №935-022/Zфкв-08 від 18 вересня 2008 року (а. с. 27, Т-1).

Перевіряючи доводи позивача щодо невідповідності Додатку № 2 Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року п. 11.3 цього Договору, тобто недотримання форми щодо нотаріального посвідчення такого, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з п. 1.10 розділу 1 Визначення термінів Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року, термін «Права вимоги» - означає права вимоги до Боржників за Кредитними та Забезпечувальними Договорами, які підлягають передачі на підставі цього договору.

З рішення господарського суду міста Києва від 13 червня 2012 року, ухваленого у справі №5011-34/5377-2012 за позовом ТОВ «Черкаська м'ясна компанія» до ПАТ «Український промисловий банк, ПАТ «Дельта Банк, Національного банку України про визнання недійсним в частині додатку № 2 по договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року, яким відмовлено в задоволенні позову повністю, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 липня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 25 вересня 2012 року (а.с. 46-65 Т-2), вбачається, що представником ПАТ «Дельта Банк» було надано суду для огляду оригінал Договору про передачу активів, разом з усіма його додатками у т.ч. і додатком № 2. Вказаний додаток № 2 був прошитий разом з текстом договору, на якому міститься посвідчувальний напис нотаріуса, а зворотній бік прошитого документа містить напис про кількість прошитих сторінок (текст договору містить шість сторінок, зокрема, додаток № 2 містить 572 сторінки, а увесь Договір з усіма додатками 717 сторінок), про що зроблено відповідні записи нотаріуса при посвідченні тексту Договору про передачу активів, та скріплений підписом і печаткою нотаріуса.

Крім того, у вказаному рішенні господарського суду зазначено, що правочином спрямованим на перехід окремих прав та обов'язків від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а також набуття сторонами нових прав та обов'язків є саме Договір про передачу активів і, що спірний Додаток № 2 до Договору про передачу активів містить узгоджений сторонами перелік активів, проте, сам по собі, самостійно та відокремлено, цивільні права та обов'язки не встановлює, не змінює та не припиняє, тому і не може вважатися окремим від Договору про передачу активів правочином.

Вказана обставина встановлена судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказується при розгляді справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про нотаріат» процедура посвідчення угод та інших документів, для яких передбачене нотаріальне посвідчення, передбачає вчинення посвідчувальних написів на документах. Аналогічна норма міститься у пункті 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2005, відповідно до якої: «При посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них ... на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, установленими Правилами ведення нотаріального діловодства».

Відповідно до пунктів 5.5 та 5.5.1 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси застосовують посвідчувальні написи, видають свідоцтва і вчиняють виконавчі написи: акти про морські протести та протести векселів за формами, установленими цими Правилами; посвідчувальні написи, свідоцтва, видані нотаріусом, виконавчі написи, акти про морські протести та протести векселів, підписуються нотаріусом і скріплюються його печаткою.

Пунктом 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що у разі якщо документи, що посвідчуються видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути прошиті або скріплені у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення їх цілісності, з проставленням печатки нотаріуса і зазначенням кількості скріплених аркушів.

Дослідивши вищевикладене в сукупності з іншими доказами та на підставі встановлених обставин справи, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки спірний Додаток № 2 до Договору є невід'ємною частиною цього договору та прошитий разом з текстом договору, на якому міститься посвідчувальний напис нотаріуса, а зворотній бік прошитого документу містить напис про кількість прошитих сторінок та скріплений підписом і печаткою нотаріуса, тобто нотаріусом додержано в повній мірі відповідні вимоги законодавства України щодо нотаріального посвідчення правочинів, то оспорюваний Додаток № 2 не є окремим правочином, а є лише його складовою частиною (був складовою частиною самого договору з моменту його укладання та нотаріального посвідчення, і відповідно під час нотаріального посвідчення договору).

Крім того, в силу ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач не надав ні в суді першої інстанції, ні протягом апеляційного провадження доказів виконання свого обов'язку по сплаті грошових коштів на користь жодного з кредиторів.

За вищевикладених обставин, судова колегія вважає, що, оскільки зміна кредитора у зобов'язанні не потребує згоди боржника, у позивача відсутнє порушення його прав внаслідок укладення спірного договору, які слугували б підставою для звернення за судовим захистом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки обставини стосовно того, що на момент укладення Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку сторони порушили вимоги закону в частині нотаріального посвідчення Додатку № 2 до Договору, як на підставу задоволення позову, на яку посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо визнання Додатку № 2 до Договору в частині передачі права вимоги Укрпромбанку на користь Дельта Банку по договору кредиту №935-022/ФВК-08 від 18 вересня 2008 року неукладеним та в частині передачі права вимоги Укрпромбанку на користь Дельта Банку по договору застави транспортного засобу №935-022/Zфкв-08 від 18 вересня 2008 року нікчемним не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 309 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

В даному випадку колегія суддів констатує про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене та обставини справи, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Національного банку України підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване та необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в сумі 121 грн. 80 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Національного банку України задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Національного банку України про визнання Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь «Дельта Банку» від 30 червня 2010 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України, в частині передачі права вимоги первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги по договору кредиту № 935-022/ФВК-08 від 18 вересня 2008 року неукладеним - відмовити.

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Національного банку України про визнання Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь «Дельта Банку» від 30 червня 2010 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України, в частині передачі права вимоги первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги по договору застави транспортного засобу № 935-022фкв-08 від 18 вересня 2008 року нікчемним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору 121 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: