АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/2387/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/789/233/15 Доповідач - Хома М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Чортківський цукровий завод", третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" та арбітражного уповноваженого Васіна Євгена Євгеновича про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про стягнення невиплаченої йому за час роботи у відповідача заробітної плати за період з 1990 до 2014 року у розмірі 730 423 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він багаторазово звертався в різні органи з приводу порушень його прав, однак зарплата так і не була виплачена. Оскільки первинні документи щодо розміру невиплаченої зарплати у нього відсутні, розмір заборгованості він розрахував, виходячи із розміру середньої зарплати станом на жовтень 2014 року для Тернопільської області в сумі 2 581 грн. (2581 грн. х 283 місяці). Внаслідок порушень його трудових прав він зазнав моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 175 392 грн.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Чортківський цукровий завод" в користь ОСОБА_1 118 310 грн. 91 коп. не отриманої зарплати та 240 грн. оплачених за розміщення оголошення в пресі.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає про те, що суд неповно з"ясував обставини, що мають значення для справи, не оглянув бухгалтерських документів, на підставі яких можна було б встановити дійсний розмір невиплаченої йому зарплати, не взяв до уваги ту обставину, що відносно посадових осіб Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області порушено кримінальне провадження. Крім цього, суд неправомірно відмовив у компенсації моральної шкоди, так як йому тривалий час не виплачувалась зарплата, у позові він детально розписав у чому полягає моральна шкода та обгрунтував її розмір, а тому суд прийшов до невірного висновку про те, що ним не доведено наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв"язок між діями відповідача та моральною шкодою.

Заслухавши пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах у ТОВ "Чортківський цукровий завод", звільнений з роботи 31.05.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої зарплати у розмірі 118 310, 91 грн., суд першої інстанції врахував, що даний розмір заборгованості за період з 1995 року по квітень 2012 року зазначений у листі територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області №19-І-233/19-021 від 16.09.2013 року. Жодних інших доказів на підтвердження розміру невиплаченої зарплати у сумі, зазначеній позивачем, ним не представлено.

Враховуючи, що відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що стягненню підлягає невиплачена сума зарплати 118 310, 91 грн., яка підтверджена представленими позивачем доказами.

При стягненні заборгованості по зарплаті суд першої інстанції також вірно врахував, що положення частини 2 статті 233 КЗпП України, згідно якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, діє з 1 серпня 2001 року. До цієї дати працівник міг звернутись до суду з позовом про порушення свого права у тримісячний строк.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з"ясував обставини справи, поза увагою суду залишився період невиплати зарплати з 1990 по 2004 роки включно, не вказав, з яких мотивів відмовив у стягненні заборгованості за цей період, не оглянув бухгалтерських документів, на підставі яких можна було б встановити дійсний розмір невиплаченої йому зарплати, колегія суддів до уваги не приймає, так як дані доводи є безпідставними та голослівними. Позивач не представив суду будь-яких бухгалтерських документів, про які вказує в апеляційній скарзі. Крім цього, у мотивувальній частині рішення зазначено, що суд відмовляє у стягненні зарплати у визначеному позивачем розмірі, так як останній не представив суду доказів такого розміру заборгованої зарплати.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення не отриманої заробітної плати є законним та обгрунтованим, підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду про відсутність підстав для компенсації позивачу моральної шкоди.

Згідно з вимогами ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків в вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було допущено порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, мала місце тривала невиплата заробітної плати, станом на квітень 2012 року заборгованість складає 118 310, 91 грн.

Позивач у позовній заяві вказав, що внаслідок невиплати йому заробітної плати протягом тривалого часу він зазнав моральних страждань, які полягали у тому, що він був позбавлений можливості вести повноцінне життя, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати додаткові джерела засобів існування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 внаслідок порушення його трудових прав зазнав моральної шкоди, розмір якої з врахуванням глибини моральних страждань позивача, тривалості порушення його трудових прав, вимушених змін у його житті, викликаних несвоєчасним отримання винагороди за працю, виходячи з принципів розумності та справедливості, слід визначити у розмірі 10 000 грн.

При вирішенні вимог ОСОБА_1 про компенсацію моральної шкоди колегія суддів критично оцінює зазначені у листі територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області №19-І-233/19-021 від 16.09.2013 року відомості про де, що ОСОБА_1 відмовився від отримання заробітної плати. У цьому ж листі вказано, що зарплата за травень 2012 - травень 2013 року була виплачена позивачу шляхом перерахування на його особовий банківський рахунок. Таким чином, у відповідача не було перешкод для перерахування заборгованої зарплати у сумі 118 310, 91 грн. одночасно із зарплатою за 2012-2013 роки на особовий банківський рахунок ОСОБА_1

Також колегія суддів враховує, що ст. 237-1 КЗпП України набрала чинності 13 січня 2000 року. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

Враховуючи, що невиплата заробітної плати ОСОБА_1 мала місце як до 13.01.2000 року, так і продовжувалась після цього, тому ст.237-1 КЗпП України підлягає застосуванню у даному випадку.

Таким чином, рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні моральної шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Чортківський цукровий завод" в користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди.

У решті рішення залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.237-1 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Чортківський цукровий завод" в користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома