АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №2114/2-3821/11 Головуючий в І інстанції Іванцова Н.К.
Провадження №22-ц/791/1819/2015 Доповідач Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 22 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Базіль Л.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» ОСОБА_1на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 07 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до Закритого акціонерного товариства «Ремонтно-будівельне управління № 12», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ПАТ «Західінкомбанк» звернулося до суду з позовом зазначаючи, що 05.03.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління № 12», було укладено кредитний договір, згідно умов якого ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління №12» отримало довгостроковий кредит у вигляді відкличної поновлювальної лінії для збільшення обсягів виробництва в розмірі 800 000 грн зі сплатою 18,5 % річних на строк до 05.03.2010 року. В рахунок забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 05.03.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки нерухомого майна, яке належить останньому на праві власності та знаходиться за адресами: м.Херсон, вул. Фонтанна, 7 та м.Херсон, вул.Блюхера, 60. ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління №12» належним чином умови кредитного договору не виконало, внаслідок чого станом на 18.03.2011 року утворилась заборгованість в сумі 1974821,27 грн. Посилаючись на викладене, з уточненнями, Банк остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 05.03.2007 року на нерухоме майно нежитлові будівлі, а саме: майстерню - літ.«З», загальною площею 641,4 кв.м.; цеха - літ.«К», «Р», «М», розчинно-бетонний вузол - літ. «Н», склади - літ.«О», «Т», «С», будівлю резервного водопостачання - літ.«П», навісів - літ.«И», «Л», пропарочні камери № 3, № 4, яке знаходиться за адресою: м.Херсон, вул. Фонтанна, 7; нежитлові будівлі - будівлю літ.«Ж» (гараж площею забудови 468,3 кв.м.); частину складу літ.«Б» (яка складається зі складу № 4 площею 150,9 кв.м., складу № 5 площею 32,2 кв.м.), вбудоване приміщення компресорної в будівлі складу літ.«Б» загальною площею 63,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м.Херсон, вул. Блюхера, 60; та земельну ділянку, загальною площею 0,4298 га, кадастровий № :14:004:0011, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Блюхера, 60, належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Західінкомбанк» за кредитним договором №0503-07 від 05.03.2007 року, станом на 18.03.2011 року, а саме: по тілу кредиту - 800 000 грн, борг зі сплати процентів - 293 654,76 грн, суму поточних відсотків - 7824,66 грн, сума штрафу від простроченої суми боргу по тілу кредиту 240000,00 грн, пеню на прострочену суму боргу - 39 989,04 грн, суми інфляції - 56 000 грн, пеню за прострочені відсотки 15 986,81 грн, а всього 1453455,27 грн - шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; судові витрати покласти на відповідачів.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 28 травня 2014 року до участі у розгляді справи залучено у якості співвідповідача ОСОБА_3

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 07 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Західінкомбанк» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_1подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ліквідатор ЗАТ «РБУ №12» ОСОБА_4 просять відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління № 12» було укладено кредитний договір № 0503-07, згідно умов якого ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління №12» отримало довгостроковий кредит у вигляді відкличної поновлювальної лінії збільшення обсягів виробництва в розмірі 800 000 грн, з обов'язком повернути його до 05.03.2010 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 18,5 % річних (Т.1 а.с.10-11).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.11.2007 року до кредитного договору №0503-07 від 05.03.2007 року кредитор встановив позичальнику відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 18 % річних, починаючи з 01.11.2007 року, яку було підписано уповноваженими особами представника позивача та ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління №12» (Т.1 а.с.12). Додатковою угодою №2 від 21.10.2008 року, укладеною між позивачем та ЗАТ «Ремонтно-будівельне управління № 12» до кредитного договору від 05.03.2007 року, позичальнику було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 21% річних, починаючи з 01.11.2008 року (Т.1 а.с.13).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором, 05.03.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно загальною вартістю 1597 082 грн., а саме: - майстерню - літ.«З», загальною площею 641,4 кв.м.; цеха - літ.«К», «Р», «М», розчинно-бетонний вузол - літ. «Н», склади - літ.«О», «Т», «С», будівлю резервного водопостачання - літ.«П», навісів - літ.«И», «Л», пропарочні камери № 3, № 4, яке знаходиться за адресою: м.Херсон, вул. Фонтанна, 7; - нежитлові будівлі - будівлю літ.«Ж» (гараж площею забудови 468,3 кв.м.); частину складу літ.«Б» (яка складається зі складу № 4 площею 150,9 кв.м., складу № 5 площею 32,2 кв.м.), вбудоване приміщення компресорної в будівлі складу літ.«Б» загальною площею 63,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м.Херсон, вул. Блюхера, 60; - земельну ділянку, загальною площею 0,4298 га, кадастровий № :14:004:0011, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Блюхера, 60, та яке належить Іпотекодавцю на праві приватної власності (Т.1 а.с.17-19, 20,21,22).

За умовами п.6.2 іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем умов, встановлених цим договором та/або порушення позичальником будь-якої з умов кредитного договору та додаткових до нього договорів іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, передбаченого кредитним договором та додатковими до нього договорами, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За ч.1 ст.543 цього Кодексу у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 15.01.2010 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з лютого 1992 року та по теперішній час; визнано майно: 1) майстерню - літ.«З», розташовану за адресою: м.Херсон, вул. Фонтанна, 7; 2) цеха - літ.«К», «Р», «М», розчинно-бетонний вузол - літ. «Н», склади - літ.«О», «Т», «С», будівлю резервного водопостачання - літ.«ІІ», навіси - літ.«І», «Д», пропарочні камери № 3, № 4, які знаходяться за адресою: м.Херсон, вул. Фонтанна, 7; 3) частину будівлі літ. «Б» з прилеглою земельною ділянкою, у тому числі склад 4,5, які розташовані за адресою: м.Херсон, вул.Блюхера,60; 4) вбудоване приміщення будівлі складу3, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Блюхера,60; 5) будівлю літ. «Ж» з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Блюхера, 60; 6) двокімнатну квартиру №11, загальною площею 47,2 кв.м., що розташована у будинку 331 по вул.Комсомольській в м.Херсоні; 7) земельну ділянку загальною площею 0,4298 га, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Блюхера,60; 8) цілісний майновий комплекс, що знаходиться на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Т.1 а.с.34-36).

На підставі зазначеного рішення 19.02.2013 року реєстраційною службою Суворовського РУЮ у м. Херсоні, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно, право приватної спільної сумісної власності на майно, що знаходиться в іпотеці (т.2 а.с.152,153).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що ОСОБА_3 є співвласником іпотечного майна, її частка в натурі не виділена, стороною в іпотечному договорі вона не була, а тому не може бути позбавлена своєї частки майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із частини першої статті 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Згідно частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку» (чинної на момент укладення іпотечного договору) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Іпотекодавець зобовязаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1,2 ст.73 СК України за зобов'язанням одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

В матеріалах справи відсутні докази того, що кошти, отримані за кредитним договором могли використовуватись в інтересах та на потреби сімї.

Із кредитного та іпотечного договорів вбачається, що ОСОБА_3 не є стороною зазначених договорів, та не давала згоди на їх укладення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції встановивши, що предмет іпотеки за іпотечним договором від 05.03.2007 року визнаний в судовому порядку об'єктом спільної сумісної власності подружжя, право на який виникло у ОСОБА_3 ще до укладення кредитного та іпотечного договорів, дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 не може бути позбавлена своєї частки майна в праві спільної власності, а тому предявлені до неї позовні вимоги є безпідставними.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Крім того, колегія суддів вважає наступне.

В мотивуючій частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2014 року при касаційному розгляді даної справи зазначено, що положеннями п.9.8 іпотечного договору визначено про те, що зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору, однак позивачем не надано суду належних доказів того, що такі додаткові угоди з приводу зміни відсоткової ставки, яка визначена в іпотечному договорі в розмірі 18,5 % укладались, хоча розмір заборгованості за кредитним договором розрахований позивачем з урахуванням змінених відсоткових ставок.

Не надано таких доказів з боку позивача і під час повторного розгляду справи ні суду першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Крім того, будь яке збільшення основного зобовязання або процентів за основним зобовязанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Як вбачається зі змісту положень ст.7 та ч.2 ст.19 Закону України «Про іпотеку» до моменту внесення відповідних змін в іпотечний договір та реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, розмір відповідальності іпотекодавця буде залишатись у розмірі визначеному в договорі іпотеки до моменту внесення відповідних змін до нього

У п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Тобто законодавець повязує можливість звернення стягнення на предмет іпотеки лише з одночасним зазначенням розміру заборгованості за кредитним договором з усіма його складовими.

Приймаючи до уваги, що позивачем не надано розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, який укладався на умовах, погоджених з іпотекодавцем, суд позбавлений можливості зазначити загальний розмір вимог відповідно до приписів статті 39 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: