КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4516/11
Провадження № 2/520/1404/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

при секретарі - Гарнаженко Н.С., Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради,

ОСОБА_3,

треті особи - Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3

до Одеської міської ради, ОСОБА_2

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив встановити факт належності на праві власності ОСОБА_9 20/100 частин будинку з надвірними та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на зазначене майно після померлого ОСОБА_9

07.09.2012 року третя особа із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_2, в якому просив визнати за ним право власності на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,0441 га за адресою: АДРЕСА_1 на місці розташування будівель та споруд літ. «А» 2-1 - кухні площею 9,8 кв.м; 2-2 - житлової кімнати площею 10,4 кв.м; літ. «Б» 1-1 - жилої кімнати площею 9,8 кв.м; «б3» - веранди; «б2» - веранди; «б6» - веранди; літ. «К» - літньої кухні, зазначених у технічній документації на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 станом на 1999 рік (т.1, а.с. 169).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2013 року (т.2, а.с. 72) позов третьої особи ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.11.2013 року (т.2, а.с. 170-171) ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2013 року, якою позов третьої особи ОСОБА_3 залишено без розгляду, скасовано, справу в цій частині передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2013року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2013року, позов ОСОБА_2 було задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2013року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03.12.2013року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

10.05.2015 року представник позивача ОСОБА_2 подав суду уточнений позов, в якому просив встановити факт належності на праві власності ОСОБА_9 20/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 що складається з літ. «А» загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, у літ. «Б» загальною площею 90,2 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м, літня кухня літ. «К», а також визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 на 20/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 що складається з літ. «А» загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, у літ. «Б» загальною площею 90,2 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м, літня кухня літ. «К» (т.5, а.с. 262).

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2015 року (т.5, а.с. 285) ОСОБА_3 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача за позовом ОСОБА_2

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що на підставі договору міни від 19.12.1995 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, ОСОБА_11 отримав у власність 6/25 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1

Відповідно до заповіту від 03.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, ОСОБА_11 заповів усе своє майно батькові позивача ОСОБА_9.

Позивач також вказує, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 18.03.1999 року ОСОБА_9 звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 до Третьої Сумської державної нотаріальної контори.

Крім того, згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації №1839 від 04.11.1999 року про затвердження перерахунку ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1, за ОСОБА_11 визначено 20/100 частин зазначеного домоволодіння.

Таким чином позивач стверджує, що його батько ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11, та вона йому належала з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця ОСОБА_11

Відповідно до заповіту від 28.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., ОСОБА_9 заповів усе своє майно ОСОБА_2.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис №1139, та на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 28.07.2009 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №301/09-02-14 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9

Позивач вказує, що він є спадкоємцем ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але оформити право власності на спірну частину домоволодіння у нотаріальній конторі в порядку спадкування позивач не має можливості, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 просив відмовити.

ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнав, звернувся до суду із вищевказаним позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_2, вимоги якого обґрунтовував тим, що йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого Одеською міською радою 12 квітня 2001 року належить земельна ділянка площею 0,0442 га за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 вказує, що на даній земельній ділянці знаходяться будівлі та споруди, які належать йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2000 року та на підставі договору дарування від 03.09.1999 року.

ОСОБА_3 посилається також на те, що на момент приватизації його земельної ділянки на ній знаходилося багато будівельного сміття, на яке зараз ОСОБА_2 просить визнати право власності в порядку спадкування.

ОСОБА_3 стверджує, що на місці будівельного сміття ним було здійснено нове будівництво будівель і споруд на приналежній йому земельній ділянці та, посилаючись на положення ст. 376 ЦК України, наполягає на задоволенні позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримав, а у задоволенні позову ОСОБА_2 просив відмовити.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, неодноразово належним чином сповіщалися судом про дату, час та місце слухання справи.

Вислухавши пояснення представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та про відмову у задоволенні позову третьої особи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні на підставі договору міни від 19.12.1995 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, ОСОБА_11 отримав у власність 6/25 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.7).

Відповідно до заповіту від 03.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., ОСОБА_11 заповів усе своє майно ОСОБА_9 (т.1 а.с.8).

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що суду надано свідоцтво про смерть, серії І-БП №046469, видане 22.09.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківської районної в м. Суми ради (т.1, а.с.9).

18.03.1999 року ОСОБА_9 звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 до Третьої Сумської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.10), дану заяву було долучено до спадкової справи №268/99 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11, заведеної Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_15 (т.1 а.с.11).

Судом також встановлено, що згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації №1839 від 04.11.1999 року про затвердження перерахунку ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1, ОСОБА_11 належить 20/100 частин зазначеного домоволодіння (т.1 а.с.78). Правоустановчий документ на 20/100 домоволодіння ОСОБА_11 не мав можливості одержати, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а розпорядження Київської районної адміністрації №1839 було прийнято вже після його смерті - 04.11.1999 року.

Враховуючи принцип дії законів у часі, суд зазначає, що на момент відкриття спадщини до майна померлого ОСОБА_11 діяв ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11, та вона йому належала з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця ОСОБА_11

Даний факт встановлюється судом виключно у мотивувальній частині рішення, оскільки він має правове значення для правильного вирішення даної справи, однак у резолютивні частині рішення суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог про встановлення факту належності на праві власності ОСОБА_9 20/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 оскільки ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а встановити факт належності померлій особі на праві власності частини домоволодіння суд не може, на що звертав увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09.04.2014 року (т.3, а.с. 27), висновок якого є обов'язковим для суду першої інстанції в силу вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України.

Судом також встановлено, що відповідно до заповіту від 28.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., ОСОБА_9 заповів усе своє майно ОСОБА_2 (т.1 а.с.13).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис №1139, про що суду надано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 видане ІНФОРМАЦІЯ_2 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції (т.1 а.с.14).

На підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 28.07.2009 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №301/09-02-14 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 (т.1 а.с.57-74), з матеріалів якої вбачається, що ОСОБА_16, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, відмовилась на користь сина ОСОБА_2

Згідно з інформаційними відомостями станом на 28.12.2011 року, наданими КП "ОМБТІ та РОН" на запит суду, право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за: ОСОБА_4 - на 29/50 частин; ОСОБА_3 - на 7/100 частин та на 10/100 частин; ОСОБА_5 - на 21/50 частин; ОСОБА_8 - на 7/100 частин; ОСОБА_6 - на 10/100 частин; ОСОБА_7 - на 20/100 частин (т.1 а.с.114-115).

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо необхідності перевірки судом розміру часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у домоволодінні, викладених в ухвалі від 09.04.2014 року, судом було витребувано з КП «БТІ» Одеської міської ради інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.3, а.с. 119-252, т.4, а.с. 1-229, т.5, а.с. 1-241), а також витребувано з Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції інформаційну довідку щодо вказаного домоволодіння (т.3, а.с. 94-96).

Згідно інформаційної довідки Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо співвласників домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та розміру їх часток. Враховуючи, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація лише щодо права власності, яке реєструвалося починаючи з 2004 року, суд виходить також з відомостей інвентаризаційної справи на домоволодіння та наданих у довідці КП «ОМБТІ та РОН» (т.1 а.с.114-115).

Третьою Сумською державною нотаріальною конторою на усний запит позивача ОСОБА_2 надано письмову відповідь, вих. №413/02-14 від 10.04.2012 року, про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9, оскільки немає правовстановлюючого документу на житловий будинок, та рекомендовано звернутись до суду (т.1 а.с.135-136).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 стверджував, що в натурі частки домоволодіння, яка належала померлому ОСОБА_11 не існує, оскільки ці приміщення та будівлі були повністю реконструйовані ОСОБА_3

В ході первісного судового розгляду по справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу. З висновку №388 від 21.03.2013 року (т.2 а.с.11-35) вбачається, що на момент обстеження будівлі, які входять у склад 6/25 або 20/100 частин домоволодіння по вул. Фонтанська дорога, 141, отримані ОСОБА_11 згідно з договором міни від 19.12.1995 року, укладеним між ним та ОСОБА_10, та зареєстрованим в БТІ 20.12.1995 року, існують в наступному складі:

- в літ. "а" - " 2-1" - кухня площею 9,8 кв.м., " 2-2" - житлова площею 10,4 кв.м.;

- в літ. "Б" - 1-1 - житлова площею 9,8 кв.м., 1-2 - житлова площею 9,9 кв.м., розташована на місці веранди "б3", приміщення, праворуч від житлової 1-1, на місці веранди "б3" та "б6";

- літня кухня літ. "К".

Висновки експерта спростовують твердження представника ОСОБА_3 та показання свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18 щодо фактичного руйнування частки домоволодіння ОСОБА_11, перетворення його споруд на будівельне сміття та нове будівництво ОСОБА_3 на місці цих приміщень.

За даними Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 205,8 кв.м, житлову - 106,4 кв.м.

Підсумовуючи викладене, суд частково задовольняє позов ОСОБА_2 та визнає за ним право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 205,8 кв.м., житловою площею 106,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Щодо позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на підставі ст. 376 ЦК України на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,0441 га за адресою: АДРЕСА_1 на місці розташування будівель та споруд, які за життя належали ОСОБА_11, суд зазначає, що задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 виключає можливість задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Застосувати до спірних правовідносин ст. 376 ЦК України неможливо, оскільки це призведе до порушення спадкових прав ОСОБА_2

Крім того, згідно п. 9 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

В матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_3 до компетентного державного органу із заявою про прийняття спірного об'єкта до експлуатації.

Враховуючи викладене, позов третьої особи ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати ОСОБА_3 не відшкодовуються.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем ОСОБА_2 не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_3, треті особи - Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 205,8 кв.м., житловою площею 106,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

В решті позовних вимог - відмовити.

У задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.