Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганової Н. В. ,

при секретарі - Савіцькому Я. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Подільський РВ ГУ України в м. Києві Державної міграційної служби України про усунення перешкод у здійсненні права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа - Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Аркада» про визнання недійсними договорів та свідоцтва про право власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 27.01.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трегубенко О.С., реєстровий запис №228, і який в подальшому зареєстрований у Київському міському БТІ за реєстровим номером 43603. До укладання вищевказаного договору дарування власником квартири була бабуся позивачки ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 23.08.2003 року. Для забезпечення виконання зобов»язань за інвестиційним договором, на підставі якого ОСОБА_4 придбала вказану квартири, 02.10.2002 року нею на відповідачку ОСОБА_3 було оформлено на термін до 02.10.2005 року довіреність на користування квартирою. При цьому права на здійснення реєстрації місця проживання у вказаній квартирі та дозволу на постійне місце проживання у цій квартирі довіреністю не передбачалися. У 2004 році ОСОБА_1 з Росії переїхала навчатися та проживати на територію України, поселилась у квартиру АДРЕСА_1, де проживала разом зі своєю бабусею та тіткою - відповідачкою по справі. 06.02.2004 року ОСОБА_4 було видане ще одну довіреність на ОСОБА_3 на управління зазначеною квартирою, яка також не передбачала права на здійснення реєстрації місця проживання у вказаній квартирі та дозволу на постійне місце проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі. З 2004 року ОСОБА_3, маючи інше житло - 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, проживала у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації у ній свого місця проживання. Лише 20.03.2008 року ОСОБА_3 таємно, без згоди позивачки та ОСОБА_4 прописалась у вказаній квартирі. ОСОБА_1 зазначає, що вона проживала у спірній квартирі з 2004 року по 2009 рік, а після одруження почала з чоловіком проживати в його квартирі АДРЕСА_3. Після дарування 27.01.2010 року квартири АДРЕСА_1 позивачці, ОСОБА_1 в даній квартирі не проживала, однак там залишались її деякі речі. В квартирі надалі залишилась проживала тітка позивачки ОСОБА_3 Квартиру ОСОБА_1 навідувала при необхідності взяти/залишити щось з особистих речей, при святкуванні родинних свят, коли приїжджали її батьки до м. Києва. ОСОБА_1 вказує, що відповідачка ОСОБА_3 чинить дії, які не дозволяють їй належним чином користуватися її майном, а саме квартирою. Так, ОСОБА_3 змінила замок у вхідних дверях, чим створила перешкоди у проникненні до квартири, залишає усні та письмові попередження та погрози консьєржам у під»їзді, щоб ті не пускали до квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_4, пише на позивачку численні надумані заяви в міліцію. 07.09.2011 року відповідачка в присутності наряду працівників міліції забрала свої речі з квартири, з цього часу ОСОБА_3 в квартирі не проживає, проте добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. ОСОБА_1 просить зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом зняття з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним вище зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2001 року вона уклала з ВАТ «Домобудівний комбінат №4» в особі АКБ «Аркада» інвестиційний контракт №29627. Згідно з умовами контракту забудовник зобов'язався за рахунок коштів ОСОБА_3 збудувати трикімнатну квартиру по АДРЕСА_4. З листопада 2001 року по червень 2002 року ОСОБА_3 сплатила забудовнику 100 % суми, обумовленої інвестиційним договором, а саме 96 020 гривень 63 копійки. Восени 2002 року ОСОБА_3 діагностували рак молочної залози, що на тлі дуже складних відносин з чоловіком поставило ОСОБА_3 у дуже тяжкий психоемоційний стан. 17.09.2002 року ОСОБА_3 на роботі отримала закриту черепно-мозкову травму, вдарившись головою. Цього ж дня вдома на побутовому підґрунті у неї виникла сварка з чоловіком, яка переросла у побиття ОСОБА_3, що значно погіршило стан її здоров»я, вона втратила свідомість. З 20.09.2002 року по 04.10.2002 року позивачка за зустрічним позовом була госпіталізована до неврологічного відділення Центрального госпіталю МВС України з діагнозом - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Процес одужання був важким, особливо тоді, коли ОСОБА_3 дізналась про свою вагітність. В цей час, як зазначає ОСОБА_3, вона була дезорієнтована в часі та просторі, особистості, була гіперактивною, стурбованою з приводу захворювання правої молочної залози та вагітності, а також була неохайною в одязі, у розмові характерною була тавтологія, до ОСОБА_3 було застосовано психотропні препарати. В цей час ОСОБА_3 контактувала виключно з матір»ю ОСОБА_4 Перебуваючи у такому стані в момент укладення угоди ОСОБА_3 не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними і, повністю довіряючи матері, вона 21.09.2002 року під натиском матері написала заяву в АКБ «Аркада» про переуступку права вимоги за інвестиційним контрактом, який на цей час вже був повністю сплачений, на користь своєї матері. Цього ж дня одразу ОСОБА_4 укладає новий інвестиційний контракт №35164 від 21.09.2002 року про інвестування тієї ж самої трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 (а кошти з особистого рахунку ОСОБА_3 зараховуються по переуступці на її рахунок), договір доручення №35164 від 21.09.2002 року, а також додаткову угоду №2 до інвестиційного контракту №35164 від 21.09.2002 року. 07.08.2003 року спірна квартира була збудована та передана інвестору на підставі акту прийому-передачі, а 21.08.2003 року ГУ житлового забезпечення КМДА на спірну квартиру було видано на ім»я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на підставі наказу №1387-С/КІ від 13.08.2003 року. 27.08.2003 року спірна квартира була зареєстрована у КМБТІ за р.н. 43603. ОСОБА_3 вважає, що під час переуступки права вимоги вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними за станом свого здоров»я, а саме внаслідок перенесеної закритої черепно-мозкової травми, захворювань, які цьому передували, та ускладнень, які через це виникли, а також застосованої на цей час медикаментозної терапії, яка включала психотропні (наркотичні) засоби. В зв»язку з цим, на думку ОСОБА_3, недійсним є як сам правочин щодо переуступки права вимоги за інвестиційним контрактом №29627 від 21.11.2001 року, так і новий інвестиційний контракт з додатками за №35164 від 21.09.2002 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Домобудівний комбінат №4» в особі АКБ «Аркада». Також недійсним є свідоцтво про право власності на спірну квартиру, оскільки ОСОБА_4 коштів за спірну квартиру не сплачувала, переуступка права вимоги за інвестиційним контрактом була вчинена особою, яка не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати у момент вчинення цього правочину. Наприкінці січня 2010 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3, що вона має звільнити спірну квартиру. Згодом ОСОБА_3 дізналася, що 27.01.2010 року ОСОБА_4 подарувала спірну квартиру ОСОБА_1 ОСОБА_3 вважає, що договір дарування спірної квартири від 27.01.2010 року є недійсним, оскільки ОСОБА_4 незаконно набула право власності на це майно шляхом вчинення цесії на спірну квартиру особою, яка не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. ОСОБА_3 зазначає, що після виписки з лікарні у жовтні 2002 року, втрати ненародженої дитини, вона перебувала у важкому психоневрологічному стані, довіряла лише рідній матері, яка завжди стверджувала, що квартира належить ОСОБА_3 У 2003 році ОСОБА_3 поселилась у спірну квартиру, здійснювала ремонт, сплачувала всі комунальні платежі, а у 2008 році - зареєструвалася у спірній квартирі. Мати ОСОБА_4 в квартирі ніколи не проживала, не несла витрат, не ремонтувала квартиру, її речей в квартирі ніколи не було. Згодом ОСОБА_3 дізналась, що мати 27.01.2010 року подарувала спірну квартиру ОСОБА_1 Після побиття позивачкою за первинним позовом та незаконного виселення ОСОБА_3 з квартири, вона усвідомила, що її позбавили житла. ОСОБА_3 просить поновити строки позовної давності щодо захисту її порушеного права; визнати недійсними відступлення права вимоги ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по інвестиційному контракту №29627 від 21.11.2001 року, інвестиційний контракт №35164 від 21.09.2002 року, додаткову угоду №2 до інвестиційного контракту №35164 від 21.09.2002 року, договір доручення №35164 від 21.09.2002 року та свідоцтво про право власності на спірну квартиру; витребувати у ОСОБА_1 із володіння квартиру АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили свій позов задовольнити, зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представники позов ОСОБА_1 не визнали і просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали і просили задовільнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та треті особи в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені.

Суд, вислухавши сторони, свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні, 21.11.2001 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Домобудівний комбінат №4» в особі АКБ «Аркада» було укладено інвестиційний контракт № 29627 про інвестування у житлове будівництво, а саме трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.73-77).

В цей же день між ОСОБА_3 та АКБ «Аркада» було укладено договір доручення №29627 (т.1 а.с.80-81), за яким банк зобов'язався виконувати від імені й за рахунок ОСОБА_3 певні юридичні дії.

21.06.2002 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Домобудівний комбінат №4» в особі АКБ «Аркада» було укладено додаткову угоду №2 до інвестиційного контракту № 29627 від 21.11.2001 року (т.1 а.с.78-79), в якій зазначено про стовідсоткове інвестування квартири, характеристики об'єкта інвестування та строки введення в експлуатацію будинку, а також інші умови.

З листа ПАТ АКБ «Аркада» від 23.04.2012 року №784/7 вбачається, що ОСОБА_3 почергово внесла 100% загальної вартості квартири в розмірі 96 020 гривень 63 копійки особистих коштів (т.1 а.с.82).

21.09.2002 року ОСОБА_3 переуступила безкоштовно своє право вимоги по інвестиційному контракту № 29627 від 21.11.2001 року своїй матері ОСОБА_4, що передбачено п.2.1.4 контракту.

В цей же день 21.09.2002 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Домобудівний комбінат №4 в особі АКБ «Аркада» було укладено інвестиційний контракт № 35164 про інвестування у житлове будівництво (т.1 а.с.83-87) та додаткову угоду № 2 до інвестиційного контракту № 35164 від 21.09.2002 року (т.1 а.с.88-89), а також договір доручення № 35164 (т.1 а.с.92-94).

21.08.2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 13.08.2003 року № 1387- С/КІ було видано свідоцтво про право власності, згідно з яким квартира АДРЕСА_1, яка складається з 3-х кімнат, житловою площею 47,1 кв.м, загальною площею 89,1 кв.м., належить ОСОБА_4 на праві приватної власності (т.1 а.с.95).

27.01.2010 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трегубенко О.С., зареєстрованим у реєстрі за №228 (т.1 а.с.6-7).

Отже, на даний час позивачка ОСОБА_1 (прізвище ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу) є власником спірної квартири.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи - позивачка ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_3 та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 (т.1 а.с.10 - копія довідки КП «Нивки» від 28.11.2013 року за №2043).

Відповідно до ч.1 ст.55 ЦК Української РСР 1963 року угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

ОСОБА_3 стверджує, що вона під час здійснення 21.09.2002 року переуступки права вимоги по інвестиційному контракту № 29627 від 21.11.2001 року своїй матері ОСОБА_4, не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними за станом здоров'я, а саме внаслідок перенесеної закритої черепно-мозкової трави, захворювань, які цьому передували та ускладнень, які через це виникли, а також застосованої медикаментозної терапії, яка включала психотропні засоби.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді пояснили, що 21.09.2002 року бачили ОСОБА_3 у шпиталі МВС, вона поводила себе неадекватно, була недоглянутою, збудженою, весь час кликала матір. При укладенні переуступки права вимоги по інвестиційному контракту свідки присутні не були.

Допитані свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, які також не були присутні при укладенні ОСОБА_3 переуступки права вимоги по інвестиційному контракту, в суді пояснили, що ОСОБА_3 після 2001 року перебувала у нервовому стані, в неї часті депресії, інколи поводить себе незвично.

Згідно з актом судово-психіатричного експерта №669 від 14.08.2014 року (т.2 а.с.92-97) ОСОБА_3 на момент здійснення нею 21.09.2002 року уступки ОСОБА_4 права вимоги за інвестиційним контрактом від 21.11.2001 року страждала тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у вигляді розладу адаптації з переважанням порушень поведінки по демонстративному типу на тлі посткомоційного синдрому та акцентуації характеру по змішаному типу, який за ступенем своєї вираженості тоді істотно впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Експертиза проведена комісією в складі чотирьох експертів ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_23

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_23 підтвердив висновки, викладені в акті судово-психіатричного експерта №669 від 14.08.2014 року. Також експерт пояснив, що з урахуванням наданих на дослідження матеріалів немає підстав для категоричного висновку про те, що ОСОБА_3 станом на 21.09.2002 року не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

У 2010 році ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними інвестиційного контракту, договору доручення, додаткової угоди, свідоцтва про право власності на квартиру, договору дарування, визнання права власності на квартиру та вселення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2011 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково, визнано недійсними інвестиційний контракт № 35164 від 21.09.2002 року, договір доручення № 35164 від 21.09.2002 року, додаткову угоду №2 до інвестиційного контракту № 35164 від 21.09.2002 року, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1, а також визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 і вселено ОСОБА_3 в цю квартиру (т.1 а.с.112-116).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2012 року (т.1 а.с.117-120) скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2011 року та постановлено нове рішення, яким ОСОБА_3 в задоволенні позову відмовлено.

Під час звернення до суду в 2010 році з позовом, який був обґрунтований тим, що переуступку права вимоги ОСОБА_3 була вимушена здійснити на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких обставин, позивачка за зустрічним позовом не наголошувала на тому, що вона не розуміла значення своїх дій, а навпаки ця підстава для визнання угоди недійсною може мати місце лише в разі свідомих дій особи, яка була змушена укласти угоду на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин. В позові ОСОБА_3 також зазначала, що, перебуваючи у пригніченому стані, під впливом тяжких для неї обставин сама вирішила формально переуступити свої права матері.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків, вказаних вище, про неадекватний стан ОСОБА_3 21.09.2002 року, т.т. в день здійснення переуступки права вимоги, були враховані експертами при проведенні судово-психіатричної експертизи, й з урахуванням цих показань експертами не наданий висновок про не здатність її усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивачка за первісним позовом подала заяву про застосування позовної давності.

Статтею 71 ЦК УРСР, чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки.

Разом з тим відповідно до ст. 80 ЦК УРСР, а також аналогічної ч.4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Переуступку права вимоги та зобов'язань ОСОБА_3 вчинила у 2002 році, а з даним позовом звернулась в 2012 році.

Крім того, в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2012 року колегією зроблений висновок про те, що трирічний строк після переуступки права сплинув у 2005 році, а тому застосовано ч.4 ст. 267 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1, то вони мають бути задоволені з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка за первісним позовом в судовому засіданні зазначала, що ОСОБА_3 зареєстрована у спірній квартирі, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Ця обставина створює позивачці перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом дійсно зареєстрована у спірній квартирі, що перешкоджає ОСОБА_1 у здійсненні права власності, її позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 55, 71, 80 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 267, 321, 328, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Подільський РВ ГУ України в м. Києві Державної міграційної служби України про усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права власності і знятися з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа - Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Аркада» про визнання недійсними договорів та свідоцтва про право власності на квартиру відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова