Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права на частку в спільному майні, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання квартири особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20 березня 2008 року по 13 березня 2014 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5, під час якого сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, вартість якої становила 382 000 грн. У вказаній квартирі вони зробили ремонт, у результаті чого вартість квартири збільшилась до 1 095 000 грн. Враховуючи викладене, просив виділити у власність кожній із сторін по Ѕ частині спірної квартири вартістю 1 095 000 грн та визнати за ними право власності на дані частки.

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартиру АДРЕСА_1 вона придбала на своє ім'я за договором купівлі-продажу від 03 квітня 2009 року за особисті кошти, отримані нею з продажу належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_2. В будівництво даної квартири вона інвестувала кошти шляхом укладення договору з «Київміськбудом», а після завершення будівництва отримала свідоцтво про право власності на житло від 12 грудня 2007 року. В свою чергу для інвестування квартири НОМЕР_1 нею були використані кошти з продажу іншої квартири, яка спочатку належала на праві спільної часткової власності її батькам, їй, брату і сестрі, а після смерті батька інші співвласники подарували свої частки ОСОБА_5 Різниця у вартості між продажем квартири АДРЕСА_2 і купівлею спірної квартири була використана на придбання автомобіля та ремонт даної квартири. Просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено, визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кожним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначають, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, у процесі розгляду справи судом не порушені норми матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального і матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_5, апеляційний суд, враховуючи роз'яснення, викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вірно виходив із того, що ОСОБА_5 не надано доказів придбання спірної квартири за особисті кошти, а тому має бути застосована презумпція належності квартири як речі, набутої в шлюбі, до спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, судом установлено, що дохід від продажу квартири АДРЕСА_2 є недостатнім для придбання квартири АДРЕСА_1, доказів щодо додаткових джерел купівлі даної квартири ОСОБА_5 надано не було.

Відповідно до вимог ст. 65 СК України ОСОБА_4 надав згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім'ї і набуте майно - квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана