Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1446/15Головуючий у 1-й інстанції Воробйов А.В.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат " про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати наказ ТОВ „ЗТМК" в особі директора Сівака В.В. за №505/ОК від 31.10.2014 року про застосування до нього, як охоронця команди № 1 цеха № 34, дисциплінарного стягнення (догани) за відсутність на роботі 30.09.2014 року згідно із графіком роботи № 200.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що в установленому законом порядку про зміну режиму роботи та встановлення робочого дня 30.09.2014 року відповідач його не повідомив, що є порушенням вимог ст. 32 КЗпП України. Встановлення охоронцям команди № 1 цеха № 34 30.09.2014 року робочого дня тривалістю 5,6 годин суперечить вимогам ст. 58 КЗпП України, оскільки порушується принцип рівномірності чергування в змінах. Також, в оскаржуваному наказі відповідач не тільки оголосив йому догану, а ще й наказав премію за вересень не нараховувати, щорічну відпустку в 2015 році на період з травня по вересень не планувати, оздоровчі не виплачувати. Але діюче законодавство не передбачає таких заходів дисциплінарного стягнення, тому відповідач вийшов за межі своїх повноважень. Крім того, в оскаржуваному наказі чітко не визначено, яке саме порушення трудової дисципліни ним було допущено, вимоги якого нормативно-правового акту були порушені. Крім того, наказ про застосування дисциплінарного стягнення було прийнято з порушенням строку, встановленого ст. 148 КЗпП України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ „ЗТМК" про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі, керувався ст. ст. 147-149 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України та виходив із того, що при прийнятті наказу про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення, відповідачем дотримано вимоги чинного трудового законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно із ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

В силу вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що наказом ТОВ „ЗТМК" в особі директора Сівака В.В. за № 505/ОК від 31.10.2014 року (а.с.6) ОСОБА_2, який працює у ТОВ „ЗТМК" на посаді охоронця команди №1 цеха № 34, було оголошено догану, наказано премію за вересень не нараховувати, щорічну відпустку в 2015 році на період з травня по вересень не планувати, оздоровчі не виплачувати.

З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 03.11.2014 року.

Як вбачається із вищевказаного наказу, ОСОБА_2 оголошено догану за відсутність на роботі 30.09.2014 року.

У вступній частині наказу зазначено, що відповідно до затвердженого графіку робочого часу на 2014 рік, охоронцям команди № 1 цеха № 34 30.09.2014 року був встановлений робочий день тривалістю 5,6 годин (з 8-00 до 13-36). Охоронець команди № 1 ОСОБА_2 30.09.2014 року на роботу не вийшов.

Твердження позивача, про те, що його не було ознайомлено із цим графіком роботи команди № 1 цеху № 34 у 2014 році спростовуються доказами, наявними у матеріалах цієї справи, що були досліджені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ТОВ „ЗТМК" було розроблено та підписано графік № 200 робочого часу на 2014 рік (а.с.15), облікований період-місяць, норма тривалості робочого часу - 40 годин на тиждень.

ОСОБА_2 був ознайомлений із зазначеним графіком ще 26.12.2013 року, про що свідчить його підпис за № 12.о у листі ознайомлення команди № 1 з графіком роботи № 200 робочого часу на 2014 рік (а.с.16).

Ненарахування премії за виробничі упущення є правом керівництва ТОВ „ЗТМК" і передбачено Положенням „Про організацію преміювання працівників ТОВ „ЗТМК" за виконання показників виробничої діяльності ".

Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного положення: матеріальне стимулювання - матеріальна винагорода за досягнення у трудовій діяльності. Премія - форма матеріального стимулювання.

Пунктом 8.3 Положення „Про організацію преміювання працівників ТОВ „ЗТМК" за виконання основних показників виробничої діяльності " передбачено право директора приймати рішення про зниження (не нарахування) премії працівникам за упущення в роботі у відповідних випадках. Одним із таких випадків (показників) є передбачене п.8.3.2 порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.21).

Позбавлення позивача премії за вересень 2014 року не протиречіть вказаному Положенню, оформлено відповідним наказом ТОВ „ЗТМК" №505/ОК від 31.10.2014 року, відповідно до якого охоронець цеху № 34 ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги посадової інструкції, правил внутрішнього трудового розпорядку, колективного договору.

Крім того, Положення про матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки робітникам ТОВ „ЗТМК" та профспілкого комітету у 2014 році, встановлює, що не мають права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення робітники, які скоїли прогул без поважних причин.

Відповідно до п. 5.28.5 розділу 5 Колективного договору на 2014 рік „Трудові відносини, режим праці та відпочинку " (а.с.19), встановлено, що робітникам, які скоїли прогул без поважної причини, щорічну відпустку на наступний рік, після порушення не планувати.

Таким чином, до позивача було застосовано не заходи дисциплінарного стягнення у розумінні ст.ст. 147 - 149 КЗпП України (в частині ненарахування премії, невиплати оздоровчих, непланування відпустки у 2015 році у період травень - вересень), а передбачене Колективним договором на 2014 рік, Положенням про організацію преміювання та Положенням про матеріальну допомогу, обмеження матеріального стимулювання (а.с.17-22).

Крім того, суд першої інстанції правильно вважав, що ТОВ „ЗТМК" при прийнятті оскаржуваного наказу не порушено строки, передбачені ст. 148 КЗпП України.

Відповідно до ст. 10 ч. 2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Ст. 11 ч.1 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, яку він висловив у своєму позові у цій справі, та яку вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Суд першої інстанції надав належну, з додержанням вимог ст. 212 ЦПК України, оцінку всім наданим позивачем у цій справі доказам.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України у цій справі, відсутні.

Так, у матеріалах цієї справи відсутні та ОСОБА_2 суду першої та апеляційної інстанцій не надані докази того, що ОСОБА_2, як охоронець команди № 1, знайомився 26.12.2013 року з іншим за змістом графіком роботи № 200 робочого часу на 2014 рік, ніж той, що існував у ТОВ "ЗТМК" на 2014 рік та копія якого була надана відповідачем ТОВ "ЗТМК" суду першої інстанції у матеріали цієї справи (копія іншого за змістом графіку тощо).

Крім того, у матеріалах цієї справи відсутні та ОСОБА_2 суду першої та апеляційної інстанцій не надані докази того, що ОСОБА_2 при ознайомленні 26.12.2013 року під власний підпис за № 12.о у списку команди № 1 по ознайомленню із графіком роботи № 200 робочого часу на 2014 рік (а.с.16), який позивач не спростовував, чи після цього не погодився із графіком роботи № 200 робочого часу на 2014 рік ТОВ "ЗТМК" (а.с.15), вважав останній таким, що порушує його права (позбавляє його вихідних), та оскаржував останній у позасудовому чи судовому порядку, у тому числі у цій справі шляхом заявлення відповідних позовних вимог.

Суд першої інстанції розглядав дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 60-61 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

У матеріалах цієї справи відсутні та ОСОБА_2 суду першої та апеляційної інстанцій не надані докази того, що станом на час його прогулу 30.09.2014 року без поважних причин вищезазначений графік № 200 у ТОВ "ЗТМК" був нечинним чи за ним він мав у цей день вихідний.

Таким чином, ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції будь-яких належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог у цій справі, а тому суд першої інстанції правильно не знайшов правових підстав у цій справі для їх задоволення.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.