Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/332/15 Головуючий у 1 інстанції: Лаптева М.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участі третьої особи Служби у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області про припинення порушення особистого немайнового права дитини на недоторканість житла, про визнання договору купівлі - продажу будинку недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

23.09.2013 року до суду звернулася ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,за участі третьої особи Служби у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області, про визнання договору купівлі - продажу будинку недійсним.

В позові зазначено, що 29.09.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1. Однак, при укладенні спірного договору сторони приховали факт проживання та реєстрації у вищезазначеному будинку неповнолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2003 року та по теперішній час проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1. Оскільки стоїть питання про виселення неповнолітньої ОСОБА_3 з вищезазначеного будинку, проте іншого помешкання чи місця проживання в неї не має, позивач просить визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки ця угода суперечить правам та інтересам неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Сторони, в тому й числі скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явилися, про причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи за неявки сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенні з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

У разі, якщо правочин вчинений без дозволу органу опіки та піклування, він є нікчемним (ч. 1 ст. 224 ЦК України).

Судом установлено, що з серпня 1995 року до теперішнього часу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають однієї сім"єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належав житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, розташований у АДРЕСА_1.

29.09.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу зазначеного житлового будинку АДРЕСА_1.

Ці обставини також були встановлені рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2012 року у справі 22ц/0590/6203/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання права власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку ( а.с. 23-26).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що позивачка без поважних причин пропустила строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що така заява будь-ким із сторін подавалась.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову із застосуванням строку позовної давності.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч. 4 ст. 261 ЦК України відповідно до якої у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи позов ОСОБА_4 заявлений в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка досягла повноліття лише 12.06.2014 року.

Крім того, відповідно до ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. ст. 35, 36 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, або з ініціативи суду, про що суд постановляє ухвалу.

Треті особи належать до осіб, які мають матеріально-правову і процесуально-правову заінтересованість у справі.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_5 і який останній 20.09.2008 року продав ОСОБА_6

29.09.2008 року ОСОБА_6 і ОТП Банк ( який відповідно до купівлі-продажу кредитного портфелю відступив права вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна) було укладено кредитний договір № МL -112/007/2008 , згідно з яким відповідач отримав грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 175000, 00 доларів США

З матеріалів справи також убачається, що з метою забезпечення виконання кредитного договору від 29.09.2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладений іпотечний договір і предметом іпотеки є зазначений вище будинок.

Тобто, судом може бути вирішено питання, які зачіпають права і інтереси ТОВ "ОТП Факторінг Україна" " без участі останнього при розгляді справи.

В запереченнях на позовну заяву ОСОБА_6 просив залучити у якості третьої особи ТОВ " ОТП Факторинг Україна", ( а.с. 15-20), натомість, зазначене клопотання залишилося поза увагою суду, ухвалу з цього питання суд не постановив.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не притягнув до участі у справі в якості третьої особи ТОВ " ОТБ Факторінг Україна", права та інтереси якого можуть порушуватися прийнятим по справі рішенням, оскільки спірний будинок переданаий останньому в іпотеку відповідачем по справі ОСОБА_6, що також не унеможливлює апеляційному суду прийняти рішення по суті позовних вимог, так як притягнення до участі у справі в якості третьої особи не входить до повноважень апеляційного суду, тому рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, воно підлягає зміні з відмовою у задоволенні позову з підстав зазначених в мотивувальній частині даного рішення судової колегії.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачка не позбавлена можливості заернутися до суду з позовом із зазначенням в якості третьої особи ТОВ "ОТБ Факторінг Україна" .

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2014 року у цій справі змінити. В задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відмовити з підстав наведених в рішенні судової колегії.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: