Номер провадження: 22-ц/785/2646/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс "Порто-Франківський" про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю,

за апеляційною скаргою Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міськради, Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс (далі КП ЖКС) "Порто-Франківський" про визнання за нею права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Позивач та її представник посилались на те, що позивач 11 років вільно володіє та користується спірною квартирою, оплачує комунальні послуги, несе витрати на її утримання. Позивач та її представник зазначали, що починаючи з 2003 року, позивач переїхала на постійне місце проживання до спірної квартири на прохання своєї подруги ОСОБА_3, яка померла у грудні 2013 року. Оскільки ОСОБА_3 за життя не здійснила оформлення права власності на спірну квартиру, то вважали, що є підстави для оформлення права власності за позивачем.

Представники відповідачів участі у розгляді справи не приймали.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Портофранківським ВМ Приморського РВОМУ ГУМВС України в Одеській області 14 липня 2008 року, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначено, що рішення є підставою для реєстрації права власності на вказану квартиру.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року у задоволенні заяви Приморської райадміністрації про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Приморського району м. Одеси інтересах держави в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеської міської ради просить рішення суду від 26 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Позивач ОСОБА_2 до апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи була належно повідомлена 05.02.2015р., тобто майже за місяць до розгляду справи в апеляційному суді. За заявою просила перенести розгляд справи через відсутність адвоката. Однак, наявність адвоката за ордером, договором чи за іншими письмовими повноваженнями позивач не підтвердила, не підтвердивши також і зайнятість адвоката в іншому судовому процесі. До ухвалення рішення позивач мала двох представників за довіреністю від 19.06.2014р., яка є чинною. ( а.с.40) А тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача, яка поважність причин нез'явлення до апеляційного суду не довела.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 2,3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 2003 року, тобто 11 років, правомірно і добросовісно володіла спірною житловою квартирою, оплачувала комунальні послуги, несла витрати на її утримання, а тому є підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Однак з такими висновками суду погодитись неможливо.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам цивільно-процесуального закону не відповідає.

За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років … набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Закон також передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно… набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 26,5 кв. м, загальною площею 49,15 кв. м за довідкою-випискою із будинкової книги значились зареєстрованими: син ОСОБА_4 та внук ОСОБА_5(а.с.12) Наймачем вказаної квартири значилась ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.12,8,87) Син наймача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.7) Внук наймача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.6а) За копією тимчасової посвідки та письмового висновку Приморського РВ в спірній квартирі була зареєстрованою і мешкала, як дружина ОСОБА_4, з 17.11.1993р. ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.(а. с. 6,10-11). За довідкою-випискою із будинкової книги спірна квартира обліковується як неприватизована і належна місцевим радам. (а.с.12,87)

Законність вселення позивача ОСОБА_2 в спірну квартиру в 2003 році по матеріалам справи не вбачається. Наявність письмової згоди на вселення позивача в спірну квартиру з боку члена сім'ї наймача ОСОБА_5 ( який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.) та водночас ОСОБА_3 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_4) належними і допустимими доказами позивачем та її представниками не підтверджено.

Із копії довіреності, виданої позивачем 19.06.2014р. представникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що позивач ОСОБА_2 на постійній основі зареєстрована і проживає в м. Одесі за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2.(а.с.40) За вказаною адресою позивач постійно мешкає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9(а.с.13,29) Це ж місце проживання зазначено позивачем і в договорі-замовленні на організацію проведення поховання померлої ОСОБА_3 (а.с.32) Відтак, позивач вселилась у спірне житло не у встановленому законом порядку, без письмової згоди наймодавця, членів сім'ї наймача і без реєстрації, а тому висновок суду щодо правомірності заволодіння позивачем спірною квартирою не ґрунтується на матеріалах справи.

Наявними у справі квитанціями про оплату від імені ОСОБА_10 за спожиту електроенергію 26.10.2013р. та за січень-лютий, травень-червень 2014 року підтверджується тільки факт здійснення оплати невідомою особою ( від імені ОСОБА_10), і при цьому лише в окремі місяці 2013-2014 р.р.(а.с.35-38) А відтак, висновок суду про здійснення позивачем оплати комунальних послуг по спірній квартирі протягом 11 років не відповідає встановленим фактам і обставинам справи. Ніким не завірена копія письмового пояснення мешканців квартир № 25, № 2 і № 7 про те, що позивач з 2003 року проживала в спірній квартирі і вела спільне господарство з ОСОБА_3 (а.с.15) не є належним і допустимим доказом на підтвердження вимог позивача. Сам по собі факт поховання позивачем померлої ОСОБА_3 не доводить правомірність вимог позивача щодо набуття права власності за набувальною давністю.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що за умови належності спірного житла до комунальної власності правовідносини сторін регулюються не норами цивільного кодексу України, які застосував суд, а нормами житлового кодексу. Перехід права власності з комунальної у приватну власність наймача та членів його сім'ї здійснюється шляхом приватизації державного житла, згідно з законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Та між тим, виходячи із реєстрації позивача за іншим постійним місцем проживання, колегія суддів зауважує, що у відповідності зі ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові мешканці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Давши неправильну юридичну оцінку встановленим фактам і обставинам справи, суд першої інстанції порушив також норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції належить скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові за безпідставністю і недоведеністю позову.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс "Порто-Франківський" про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова