Справа №463/6353/14-ц
Провадження №2/463/420/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Стефківського В.І.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу на суму 8 815 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.01.2011р. між ПрАТ «СК «ПЗУ України» та ОСОБА_2 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу АА № 0645473, строком дії до 04.01.2012р., і відповідно до якого, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1. 21.11.2011р. за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням відповідача і з його вини, відбулась ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Деу д.н.з. НОМЕР_2. Страхова компанія потерпілого - ПрАТ «АХА Страхування», яка відшкодувала останньому матеріальну шкоду, 30.05.2012р. звернулась до позивача з вимогою відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. 15.10.2012р. на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування, 15.10.2012р. позивач, як страховик особи, винної у вчиненні ДТП, виплатив страховику потерпілої сторони суму завданих збитків в розмірі 8815 грн. Оскільки відповідач не повідомив позивача у встановлені законом строки про вчинення ним ДТП, останньому було надіслано досудову вимогу про повернення таких коштів в порядку регресу. Така вимога останнім залишилась проігнорованою, і тому дану суму просить стягнути з ОСОБА_2 в примусовому порядку.

В судовому засіданні повноважний представник позивача підтримав вимоги страхової компанії, крім вищенаведеного, підтвердив, що відповідач не звертався до страховика з заявою про вчинення ДТП, що наділяє його правом на стягнення суми страхового відшкодування. Тому, позов просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Вказав, що у встановлений законом строк ним було вчинено всі необхідні дії для повідомлення позивача про ДТП, в тому числі, одразу в телефонному режимі. Крім того, на наступний день він звернувся до в офіс ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Винниченка. 8 у м. Львові, де під контролем працівника надав відповідне письмове повідомлення. Подальший шлях документів йому невідомий. Підтверджуючого документу про передання страховику письмового повідомлення про ДТП представити не може через його відсутність, однак такі обставити підтверджує свідок, який прибув з ним до страхової компанії. Тому, в задоволені позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 21.11.2011р. у м. Львові на вул. Барвінських відбулась ДТП за участю транспортного засобу Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача та іншого транспортного засобу - автомобіля Деу д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 14.12.2011р. (а.с.11), відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до полісу № АА/0645473 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.5), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача під час керування транспортним засобом Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Водночас, майнові інтереси особи, яка потерпіла внаслідок ДТП - водія ОСОБА_3, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 31-а/11 лв (др.) (а.с.14-19) застраховані у ПрАТ «АХА Страхування».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Аналогічний обов'язок страховика, також закріплено у ст. ст. 979, 988, 990 ЦК України.

Згідно платіжного доручення від 12.12.2011р. (а.с.23), страхова компанія потерпілого відшкодувала останньому завдану суму матеріальних збитків в розмірі 9315 грн., після чого звернулась до позивача з заявою від 30.05.2012р. (а.с.24) про повернення сплаченої суми страхового відшкодування.

Як вбачається з платіжного доручення від 15.10.2012р. (а.с.27), сума завданих збитків, за виключенням франшизи, яка становить 500 грн., відшкодована позивачем страховій компанії потерпілого в розмірі 8815 грн.

Разом з тим, як зазначено в пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла на момент вчинення ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

За правилами пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

На основі аналізу цих статей (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), під час розгляду справи № 6-1цс14, ВСУ сформулював правову позицію від 12.02.2014р., в якій зазначив, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

В матеріалах справи відсутні докази тієї обставини, що відповідач повідомляв позивача про ДТП у встановлений законом строк, а відповідач в свою чергу підтвердив, що таких доказів у нього немає.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не може прийняти до уваги пояснення свідка ОСОБА_4, який повідомив, що був з позивачем, коли той звертався на наступний день після ДТП до страхової компанії відповідача, оскільки такі пояснення, в розумінні ст. 33 згаданого вище Закону не можуть вважатись належним доказом повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. За правилами пп. 33.1.4 ст. 33 Закону, повідомлення про ДТП повинне бути письмовим, і виключно копія такого повідомлення з відміткою страховика про його отримання може вважатись належним доказом виконання обов'язків, які покладаються на страхувальника вимогами ст. 33 Закону, чого, як повідомив відповідач, представити він не може.

Відтак, суд знаходить регресну вимогу обґрунтованою, та ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 979-982, 984, 993 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (п/р 4127 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ) 8 815 грн. (вісім тисяч вісімсот п'ятнадцять грн.) шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.