У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Державного казначейства України, третя особа - Генеральна прокуратура України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури і суду, керівництвом слідчого відділу Харківського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, працівниками внутрішньої безпеки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та Генеральної прокуратури України на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з держави Україна в особі Державного казначейства України в рахунок відшкодування завданої йому незаконними діями досудового слідства, прокуратури і суду моральної шкоди кошти в сумі 24 157 468 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що він проходив службу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, однак з квітня 2000 року стосовно нього з боку працівників внутрішньої безпеки УМВС України в Харківській області почали вчинятись протиправні дії, які полягали у вимаганні грошей та безпідставних звинуваченнях. На його скарги до керівництва відповідей він не отримував. Натомість йому почали чинити різноманітні перешкоди у роботі, вимагаючи звільнитися, що він і вимушений був зробити наприкінці 2000 року. Згодом працівниками прокуратури було порушено стосовно нього кримінальні справи, піддано безпідставному кримінальному та судовому переслідуванню. Про вчинення вказаних дій відносно нього було відомо членам його сім'ї, колегам по роботі та сусідам, що погіршило його стосунки із оточуючими, унеможливило його проживання у своїй квартирі, спричинивши моральну шкоду та дискомфорт.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України через Управління з обслуговування кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 500 тис. грн в рахунок відшкодування завданої незаконними діями досудового слідства, прокуратури моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року рішення місцевого суду змінено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 500 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

У касаційній скарзі Генеральна прокуратура України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити указані судові рішення та зменшити розмір моральної шкоди, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з листопада 2000 року по 12 червня 2009 року, а тому має право з урахуванням норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 тис. грн.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині розміру спричиненої моральної шкоди, при цьому змінив резолютивну частину судового рішення відповідно до вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що відповідно до постанов помічника прокурора Ленінського району м. Харкова від 10 листопада 2000 року, від 5 січня 2001 року, від 10 січня 2001 року, від 25 квітня 2001 року відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальні справи за ч. 2 ст. 165, ч. 2 ст. 172 КК України. Відповідно до вказаних постанов ОСОБА_3 був притягнутий як обвинувачений. Кримінальна справа стосовно ОСОБА_3 неодноразово розглядалась судами, і останньою ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду України від 23 березня 2010 року, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2007 року скасований, провадження у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Судами зазначено, що оскільки кримінальну справу, порушену відносно ОСОБА_4, було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, внаслідок слідчих дій при розслідуванні кримінальної справи йому завдано моральну шкоду, яка полягає в значному погіршенні стану його здоров'я, тому наявні правові підстави для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 500 тис. грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абзаці 2 п. 14 Постанови, судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд повинен був визначити розмір шкоди згідно вимог ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а якщо знайшов підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен був обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

Проте при ухваленні рішення судом апеляційної інстанцій не було наведено мотивів при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 500 тис. грн.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України, статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач внаслідок незаконного перебування під слідством та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд має право на відшкодування моральної шкоди у порядку, передбаченому ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Судом зазначено, що оскільки кримінальну справу, порушену відносно ОСОБА_4, було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, внаслідок слідчих дій при розслідуванні кримінальної справи йому завдано моральну шкоду, яка полягає в значному погіршенні стану його здоров'я, тому наявні правові підстави для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 500 тис. грн.

Крім того, змінюючи рішення районного суду в частині посилання на законодавство, апеляційний суд взагалі не звернув уваги на те, що рішення суду за своєю структурою, викладом, змістом взагалі не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, не враховані роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки рішення районного суду фактично є нечитабельним.

Оскільки суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта