Справа № 324/338/15-ц
Провадження № 2/324/332/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 р. м.Пологи

Пологівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Мосейко Я.В., при секретарі Кузнєцовій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл сумісно набутого майна подружжя та визначення порядку користування спільним сумісним майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач вказала, що 02.09.2000 року уклала шлюб з відповідачем. В цьому шлюбі 19.12.2000 року народилась донька ОСОБА_4. 10.01.2007 року шлюб було розірвано. Під час шлюбу в 2001 році сторонами було придбане нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1. Дана квартира була зареєстрована на відповідача. Після розірвання шлюбу позивач разом з донькою проживає в даній квартирі, відповідач проживає окремо. Донька з 2 років та 9 місяців стоїть на Д-обліку з діагнозом тромбоцитопенічна пурпура і потребує посиленого харчування та лікування. До часу подачі даного позову до суду між сторонами не виникало питання щодо поділу спільного майна, але виникли деякі непорозуміння, щодо користування та розпорядження спільним майном у зв'язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися з даним позовом до суду. Згідно звіту з незалежної оцінки від 25.12.2014 року вартість даної квартири складає 161318 грн. Позивач вважає, що дану квартиру необхідно розділити, і враховуючи, що з нею проживає неповнолітню донька, а розмір аліментів які вона отримує недостатній для утримання дитини, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини даної квартири, а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частини даної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл сумісно набутого майна подружжя та визначення порядку користування спільним сумісним майном.

Відповідач зазначив, що дійсно з 2000 року по 2007 рік перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу 19.12.2000 року народилась донька ОСОБА_4. Під час шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1.

Під час спільного життя між сторонами склався порядок користування даною квартирою, при якому кімната № 6 була дитячою, кімната № 8 залою, кімната № 7 спальнею сторін.

Крім того під час шлюбу сторонами були придбані меблі та побутова техніка, а саме: ліжко, шафа, стіл в дитячу кімнату, ліжко, шафа в спальню, диван, 2 крісла в залу, 2 тумбочки, меблева стінка, кондиціонер, кухонні меблі, піч газова, витяжка, телевізор, пральна машинка, водонагрівач, меблі в прихожу.

Після розірвання шлюбу відповідач пішов жити в інше місце, а позивач разом з донькою залишились проживати в придбаній квартирі і користуються всім придбаним майном яке перебуває в даній квартирі.

Як зазначає відповідач при поділі майна, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Крім того зазначає, що все майно придбане під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю і він має право на вільне володіння та користування цим майном.

Після розірвання шлюбу між сторонами не виникало суперечок щодо розподілу сумісного майна та визначення порядку користування ним.

Відповідач також зазначив, що так як його донька залишилась проживати разом з позивачем, він бажає відійти від рівності часток спільного сумісного майна та користь позивача і залишити їй все рухоме майно, яке перебуває в даній квартирі.

Однак бажає розділити дану квартиру в рівних долях по 1/2 частині, залишити у власності позивача все рухоме майно даної квартири, а також встановити порядок користування спільним майном, а саме: виділити йому в користування кімнату № 7, кімнату № 5, загальною площею 25,2 кв.м., виділити позивачу в користування кімнату № 8, кімнату № 6, загальною площею 28,8 кв.м., залишити сторонам в спільне користування коридор № 1, коридор № 2, ванну № 3, вбиральню № 4, кухню № 9.

В судовому засіданні позивач наполягає на вимогах позову, просить їх задовольнити, пояснивши, що до подачі позову до суду між сторонами не виникало питання щодо поділу спільного майна, однак на адресу позивача надходять листи з виконавчої служби відносно боргів відповідача, що нервує позивача і у неї є побоювання, про можливий арешт квартири в якій вона проживає, але до теперішнього часу таких дій виконавча служба не проводила і не на намагалась провести. Крім того позивач заперечує проти оцінки рухомого майна яку надав відповідач, але проводити експертну оцінку цього майна з метою з'ясування його вартості на теперішній час не бажає. Крім того позивач заперечує проти порядку користування нерухомим майном, яке пропонує відповідач.

Відповідач проти первинного позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити, задовольнити його зустрічний позов, пояснивши, що при розділі майна подружжя, до його складу необхідно включати все майно, яке було придбане за час шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази, вважає, що первинний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Встановлено, що сторони з 2000 року по 2007 рік проживали в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину, доньку ОСОБА_4. Під час шлюбу сторони придбали нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, а також рухоме майно, що складається з меблів та побутової техніки, які знаходяться в даній квартирі. Після розірвання шлюбу позивач разом з дитиною залишилась проживати в придбаній квартирі, а відповідач став проживати в іншому місці.

Як зазначали обидві сторони після розірвання шлюбу в 2007 році між ними не виникали суперечки щодо розподілу сумісного майна подружжя та визначення порядку користування ним. Позивач залишилась проживати в спільній квартирі, а також безперешкодно користується всім рухомим майном, яке перебуває в даній квартирі. З часу окремого проживання відповідач ніяким чином не намагався перешкодити позивачу у користуванні спільним майном, зокрема позивач таких доказів не надала.

Заяви позивача, про її побоювання відносно арешту квартири за борги відповідача, суд до уваги не бере, так як це лише її припущення, яке ніякими доказами не підтверджено.

Вимоги позивача про збільшення її частки при поділі квартири до розміру 2/3 частки у зв'язку з тим, що з нею проживає неповнолітня дитини, а аліментів які вона отримує недостатньо для забезпечення її розвитку, суд також до уваги не бере, так як позивач не надала доказів, що вона ставила перед відповідачем питання про збільшення розміру аліментів, а також що вона ставила перед відповідачем питання про стягнення коштів для додаткових витрат на дитину.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею 2/3 частини придбаної квартири, а за відповідачем 1/3 частини даної квартири задоволенню не підлягають.

Вимоги відповідача ОСОБА_2 за його зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає, що за обставин, які наведені вище придбану квартиру необхідно розділити між подружжям в рівних частках по 1/2 частини.

Крім того суд вважає, що вимога відповідача про визнання права власності на рухоме майно, яке перебуває в даній квартирі за позивачем підлягають також задоволенню, зважаючи на те, що після розірвання шлюбу позивач користується даним майном і відповідач ніяких перешкод у його користуванні не чинив та не чинить і бажає, щоб дане майно залишилось в цій квартирі для належної організації розвитку його доньки та забезпечення їй умов комфорту.

Вимога відповідача про встановлення порядку користування квартирою з виділенням йому та позивачу необхідних житлових кімнат, а також спільного користування іншими площами даної квартири задоволенню не підлягають, так як проти такого порядку користування заперечує позивач, крім того відповідач відмовився від проведення судово-технічної експертизи, зазначивши, що питання порядку користування нерухомим майном не є предметом вирішення даної експертизи, однак суд вважає, що без проведення такої експертизи, встановити порядок користування даним нерухомим майном неможливо, зважаючи на частки, на які хоче розділити відповідач дану квартиру, з врахуванням необхідних санітарних норм.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60,63,68,69,70,71,73 СК України, ст.ст. 15,57,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл сумісно набутого майна подружжя та визначення порядку користування спільним сумісним майном задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, а також право власності на -

ліжко в дитячій кімнаті вартістю 1000 (одна тисяча) грн.;

шафу в дитячій кімнаті вартістю 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.;

стіл письмовий в дитячій кімнаті вартістю 800 (вісімсот) грн.;

ліжко в спальні вартістю 3000 (три тисячі) грн.;

тумбочки 2 шт. вартістю по 250 грн. загальною вартістю 500 (п'ятсот) грн.;

шафу в спальні вартістю 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.;

диван в залі вартістю 3000 (три тисячі) грн.;

2 крісла в залі вартістю по 700 грн. загальною вартістю 1400 (одна тисяча чотириста) грн.;

меблеву стінку вартістю 4000 (чотири тисячі) грн.;

кондиціонер вартістю 3000 (три тисячі) грн.;

кухонні меблі (навісні шафи та тумбочки) вартістю 4000 (чотири тисячі) грн.;

піч газову вартістю 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.;

витяжку вартістю 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.;

телевізор вартістю 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.;

пральну машинку вартістю 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.;

водонагрівач вартістю 900 (дев'ятсот) грн.;

меблі в прихожій вартістю 2000 (дві тисячі) грн., а всього на загальну суму 34600 (тридцять чотири тисячі шістьсот) грн., в іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: