Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2531/15 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Єдиний унікальний №336/5594/14 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання знести самовільно побудовану прибудову, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом зобов'язання знести самочинно побудовану прибудову та привести житлові об'єкти у відповідність до технічної документації, зобов'язання засипати зливну яму та відновити вбиральню,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. Позивачеві та відповідачеві належить по 23/100 частки кожній, інші частки належать ОСОБА_5 -31/100, та ОСОБА_6 - 23/100 частки. Житловий будинок складається з будинку літ. А з житлової прибудови А1, в ньому є чотири окремі квартири, належні співвласникам (ОСОБА_4 квартира № 3, ОСОБА_3 квартира № 2). Відповідачем самовільно побудована прибудова до квартири № 2, у зв'язку з чим прохід до квартири ОСОБА_4 звузився, стан прибудови літ. а1 погіршився, оскільки виявлені тріщини, а також підвід газу здійснюється через самовільну прибудову, що є порушенням правил газопостачання.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, зобов'язати ОСОБА_3 знести самовільну побудовану прибудову до квартири № 2 зі сторони входу до квартири № 2 житлового будинку.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ОСОБА_4 у 2007 році побудувала без згоди інших співвласників замість дерев'яної веранди цегельну прибудову розмірами 4,6x78,8 м., в результаті чого зменшила площу земельної ділянки, яка перебувала у користуванні співвласників будинку, а також змінила конфігурацію пішохідної доріжки, створивши тим самим незручності у проході власнику квартири № 2. Також до вказаної прибудови ОСОБА_4 провела газопостачання без відповідного проекту. Також ОСОБА_4 переобладнала яму під душем Н під каналізаційний стік, а вигрібну яму під вбиральнею літ. И разом зі ОСОБА_5 засипала будівельним сміттям, а також знищила перекриття у вбиральні. ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, усунути їй перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати (знести) самочинно побудовану прибудову розміром 4,6x7,8 м. до квартири № 3 та привести житлові об'єкти до квартири № 3 у відповідність до технічної документації на житловий будинок; зобов'язати ОСОБА_4 засипати зливну яму під літнім душем літ. Н, відновити загальну вбиральню літ. И до стану, придатного до використання шляхом звільнення вигрібної ями від сміття з подальшим відкачуванням її вмісту та відновлення перекриття підлоги вбиральні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2015 року у первісному позові ОСОБА_4 відмовлено повністю, у зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 391 та 376 ЦК України, за якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Статтею 376 ЦК передбачено, що якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, суд, з посланням на чинне законодавство та судову практику зробив правильний висновок про те, що покладення судом на особу обов'язку знести нерухоме майно за її рахунок можливе за наявності в сукупності принаймні наступних умов, а саме: будівництво нерухомого майна здійснено саме цією особою; перебудова цього об'єкта є неможливою або особа відмовилась здійснити таку перебудову; наявне порушення прав інших осіб або суперечність суспільним інтересам.

При цьому суд керувався роз'ясненнями п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" який вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Доводи апеляційних скарг з приводу створення обом сторонам перешкод та порушення їх прав внаслідок самочинних дій іншої сторони спору, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування крайніх заходів по знесенню будівель.

Зокрема, судом враховано, що сторонами не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що допущені іншою стороною порушення створюють істотні перешкоди та потребують вжиття таких заходів, як зазначено у позовах.

Так, позивачем ОСОБА_4 не доведено, що порушення цілісності прибудови літ. а-1 та приведення її у непридатний до нормальної експлуатації стан сталось саме внаслідок побудови відповідачами спірної самочинної прибудови а за висновком ТОВ "Настрой" та технічним висновком ДП "Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій", існують протиріччя, хоча обидва висновки вказують на те, що приведення прибудови літ. а-1 у задовільний стан є можливим без знесення самочинно збудованої прибудови за умови здійснення певних заходів, направлених влаштування нормальної системи водовідведення та усунення тріщин у стінах, тощо.

Також суд надав оцінку доводам сторін щодо наявності порушення правил газопостачання. Крім того, немає доказів на підтвердження того, що газопостачальником заявлялися будь-які вимоги до споживача або робилися зауваження з приводу наявності порушень.

Щодо вимог зустрічного позову, то суд також надав оцінку доводам сторін та зробив висновки які відповідають обставинам справи з посиланням на чинне законодавство.

Зокрема, за ст. 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом ст. 3 ЦПК захисту в судовому порядку підлягають виключно порушені, оспорювані або невизнані права, свободи чи інтереси особи.

Так, суд звернув увагу на те, що наразі дотепер порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку не визначений, тож суд позбавлений можливості зробити висновок про існування суттєвих перешкод нібито створених зокрема будівництвом самовільної споруди. Посилання ОСОБА_3 на те, що в результаті самочинного будівництва прибудови змінилась форма та конфігурація пішохідного проходу (з прямого на зигзагоподібний), не свідчить про наявність порушення права в тій мірі, яка б могла бути підставою для застосування виключної міри захисту такого права у вигляді знесення споруди.

Вимоги щодо зобов'язання ОСОБА_4 засипати вигрібну яму під душем літ. Н, відновити вбиральню літ. И та звільнити вигрібну яму під нею а також інші визнані такими що не підлягають задоволенню, оскільки, незважаючи на те, що на цей час душ літ. Н фактично на земельній ділянці відсутній, за технічним паспортом він існує, як і яма під ним. Неможливість застосування ями під колишнім душем літ. Н для зливу каналізаційних стоків або порушення таким чином санітарних норм не доведено, як і порушення таким використанням прав позивача за зустрічним позовом. Крім того не надано будь-яких доказів, на підтвердження того, що саме ОСОБА_4 засипала яму та зруйнувала перекриття у вбиральні.

Судова колегія погоджується з таким висновками суду першої інстанції, позаяк сторонами не надано переконливих та достатніх доказів для вирішення питання як про вжиття крайніх заходів, які полягають у знесенні будівель, так і вжиття інших заходів спрямованих на переобладнання будівель.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на відсутність достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог суд першої інстанції ухвалив відповідне закону рішення, підстав для скасування якого судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314. 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: