Справа №589/6654/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сінгур В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1053/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи : ОСОБА_5, ОСОБА_6, державний нотаріус Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області Петіна Галина Іванівна, Орган опіки та піклування Шосткинської міської ради про визнання недійсною заяви про відмову від права на спадщину, визнання чинною заяви про надання свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права на обов'язкову частку у спадщині,

В С Т А Н О В И Л А :

09.12.2014 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом в її інтересах, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у автокатастрофі загинув син ОСОБА_4, а також батько ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_11. Позивачка являється спадкоємицею першої черги за законом.

27 березня 2013 року вона звернулася до завідувача Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області Петіної Г.І., яка їй роз'яснила, що батьки мають право на спадкування за законом тільки у разі відсутності заповіту, але, в даному випадку, її син склав заповіт на іншу особу. Не дивлячись на такі роз»яснення, в цей же день позивачка склала заяву ( вх. №136 ), в якій було зазначено наступне : « … Повідомляю нотаріальну контору, що на день смерті спадкодавця я не являюсь інвалідом 1, 2, 3 груп і при наявності заповіту я не маю право на обов'язкову частку в спадковому майні …».

25 квітня 2013 року ОСОБА_4 прийшла до нотаріуса Петіної Г.І. та, маючи від останньої роз'яснення про те, що позивачка не має права на обов'язкову частку у спадщині, написала заяву про відмову від права на прийняття спадщини після смерті сина. Позивачка зазначає, що добросовісно помилялась щодо своїх прав та обов»язків спадкоємця, оскільки вважала, що підписуючи цю заяву, вона вчиняє правильно, не можна успадкувати майно, на яке не маєш права.

Ця заява позивачкою помилково була датована 25 квітня 2012 року.

Згодом позивачці стало відомо, що відповідно до ст. 1241 ЦК України, вона та її чоловік, як непрацездатні батьки, мають право на спадщину незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( право на обов'язкову частку у спадщині).

Вказує, що вчинений нею 25 квітня 2013 р. односторонній правочин ( подання заяви про відмову від права на прийняття спадщини ) вчинено під впливом помилки, оскільки завдяки роз'ясненням нотаріуса, вона добросовісно вважала, що не має права на обов'язкову частку в спадковому майні.

Окрім того, зміст цього правочину суперечить і вимогам чинного законодавства.

Позивачка посилалась на те, що 25 квітня 2013 року вона одночасно відкликала і свою заяву від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини після померлого сина під впливом помилки щодо наявних у неї прав на спадщину.

За таких обставин, представник позивачки ОСОБА_4 просив суд :

- визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 25 квітня 2012 року ( вх. №218 ) про відмову від права на прийняття спадщини, що залишилась після смерті сина ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та якою було відкликано заяву від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини за законом;

- визнати чинною заяву ОСОБА_4 від 27 березня 2013 року ( вх. №136 ) про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті сина ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати за ОСОБА_4, як непрацездатною особою на час відкриття спадщини, право на обов'язкову частку у спадщині, що залишилась після смерті сина ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

- визнати частково недійсним, в частині, що складає належну обов'язкову частку ОСОБА_4 у спадщині, свідоцтво про спадкування за заповітом, видане 25 червня 2013 року ОСОБА_8;

- визнати частково недійсним, в частині, що складає належну обов'язкову частку ОСОБА_4 у спадщині, свідоцтво про спадкування за заповітом, видане 30 липня 2013 року ОСОБА_9;

- зобов'язати Шосткинську міську державну нотаріальну контору Сумської області видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що залишилась після смерті сина ОСОБА_11

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2015 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права. Представник зазначає також, що суд ухилився від повного встановлення обставин справи та не розглянув належним чином клопотання про витребування спадкової справи, яка мала істотне значення для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги та заперечення представника відповідача проти скарги, оглянувши матеріали спадкової справи №487/12 Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_11 є ОСОБА_12 та позивачка ОСОБА_4, обидва 1952 року народження ( а.с. 7 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер ( а.с. 8 ).

27 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області з заявою про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_11 ( а.с. 9 ). Зі змісту даної заяви вбачається, що нотаріус роз'яснила ОСОБА_4 зміст ряду статей ЦК України, а також ПК України. У заяві також стоїть підпис позивачки під фразою, « … що на день смерті спадкодавця я не являюсь інвалідом 1, 2, 3 груп і при наявності заповіту я не маю право на обов'язкову частку в спадковому майні … ».

Комп'ютерний набір тексту заяви було здійснено працівниками вищевказаної нотаріальної контори, позивачка вчинила підписи у відповідних графах. Заяву було прийнято та завірено підпис позивачки завідувачем нотаріальної контори - Петіною Г.І.

25 квітня 2013 року ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від права на прийняття спадщини, що залишилась після смерті її сина ОСОБА_11, а також про відкликання її попередньої заяви від 27.03.2013 р. про прийняття спадщини за законом ( а.с. 10 ).

Заява позивачкою помилково була датована 25 квітня 2012 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2015 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, заявлених від їх імені ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, а також про зобов'язання Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, скасовано. а позовні вимоги в цій частині залишено без розгляду.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1-2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не прийняла спадщину. Відмова від права на спадщину нею вчинена добровільно, в порядку та строках, що визначені цивільним законодавством. Петіна Г.І., як нотаріус, діяла в межах наданих їй повноважень. Позивачем не доведено того, що нотаріусом було введено її в оману з приводу відсутності права на обов'язкову частку в спадковому майні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Статтями 1268-1270 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При вчиненні нотаріальних дій нотаріус повинен керуватись в т.ч. і Законом України « Про нотаріат », а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. за №296/5 ( далі - Порядок ).

Підпунктом 5.9 п. 5 глави 10 Порядку встановлено обов'язок нотаріус роз»яснити спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини.

Проте, в порушення вказаних приписів, державним нотаріусом Петіною Г.І. не було роз'яснено ОСОБА_4, її право на обов'язкову частку після смерті сина - ОСОБА_11 Натомість, в заяві про прийняття спадщини позивача від 27 березня 2013 року, бланк якої надано державним нотаріусом, зазначено наступне « … на день смерті спадкодавця я не являюсь інвалідом 1, 2, 3 груп і при наявності заповіту я не маю права на обов'язкову частку в спадковому майні … ».

Будь-яких доказів на підтвердження надіслання 28 листопада 2012 року на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_12 нотаріусом листа з роз'ясненням їх прав на обов'язкову долю в спадщині та порядку звернення з заявою про прийняття спадщини, а також доказів його отримання позивачем суду надано не було. Сама позивач заперечує факт отримання листа від нотаріуса, ця позиція сторони по справі не спростована.

Отже, ОСОБА_4, звертаючись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, не була обізнана з тим, що вона, будучи на момент відкриття спадщини непрацездатною, має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті сина. Протилежного також доведеного не було.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заяви, як про відкликання заяви про прийняття спадщини, так і про відмову від права на спадщину є односторонніми право чинами та можуть бути визнані недійсними в порядку цивільного судочинства, на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » №9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

25 квітня 2013 року, ОСОБА_4 до нотаріальної контори подала заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини від 27 березня 2013 року ( а.с. 10 ). Комп'ютерний набір тексту заяви також було здійснено працівниками Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області, позивачка вчинила підпис у відповідній графі. Заяву було прийнято та завірено підпис позивачки завідувачем нотаріальної контори Петіною Г.І.

Зразки обох заяв 27 березня 2013 року та 25 квітня 2013 року позивачці пропонувалися працівниками вказаної нотаріальної контори як типові зразки документів. Позивачка не могла бути їх розробником з урахуванням відсутності у неї юридичної освіти.

По справі не спростовані і доводи позивачки про те, що відкликаючи заяву про прийняття спадщини, вона була впевнена, що не має права на частку в спадковому майні, оскільки заповіт сином було складено на користь дружини. При цьому, позивачка керувалася роз»ясненнями нотаріуса. Ці обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Окрім того, вказане ОСОБА_4 підтвердила і будучи допитаною у якості свідка по цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання права на обов'язкову частку в спадщині ( справа №589/2598/14-ц провадження №2/589/13/15 Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ). Звукозапис судового засідання з допитом ОСОБА_4 по вказаній справі був досліджений колегією суддів 11.09.2015 року.

Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса з заявою про відкликання заяви про прийняття спадщини, а також про відмову від права на спадщину позивач ОСОБА_4 була впевнена в тому, що права на частку в спадковому майні вона не має, колегія суддів прийшла до висновку, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення ( щодо прав та обов»язків спадкоємця ), а не недбальство з боку позивача, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Законодавство України про нотаріат в частині, що регулює зміст правочинів, а також порядок їх укладення, є складовою частиною цивільного законодавства України, що випливає з положень ч.ч. 2 та 5 ст. 4 ЦК України.

Відповідно до п.п. 5.9 п. 5 глави 10 Порядку, спадкоємець може відмовитися від права на обов'язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз'яснено і він не претендує на одержання обов'язкової частки у спадщині.

Проте, із заяви ОСОБА_4, датованої 25 квітня 2012 року ( а.с. 10 ) не вбачається ані про ознайомлення нотаріусом позивача з текстом заповіту, ані про роз'яснення їй права на обов'язкову частку в спадщині. Окрім того, в даній заяві не зазначено і про відмову позивачки від права на обов'язкову частку в спадщині, як вимагає вищенаведена норма Порядку.

Згідно показань ОСОБА_4, які були надані нею у якості свідка в судовому засіданні по справі №589/2598/14-ц провадження №2/589/13/15 Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, нотаріус при написанні заяви про відмову від права на спадщину нічого не пояснювала, поспішала, в зв'язку з чим помилково зазначила рік подання заяви як « 2012 «, замість « 2013 «, а також невірно вказала номер будинку, де проживав позивач.

Отже, є підстави вважати, що нотаріус Петіна Г.І., приймаючи відмову від права на обов'язкову частку в спадщині, діяв з порушенням приписів як Порядку, так і ст.ст. 1241, 1261, 1273 ЦК України, а саме : не ознайомив спадкоємця зі змістом заповіту, не роз'яснив змісту статті 1241 ЦК України. Вищевикладене свідчить про те, що зміст одностороннього правочину - відмови від права на обов'язкову частку у спадщині суперечить актам цивільного законодавства, тому він повинен бути визнаним недійсним як з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, так додатково і з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

З урахування викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що є підстави для визнання недійсними відмови від права на спадщину та відкликання заяви про прийняття спадщини, викладених у заяві від 25 квітня 2012 року, оскільки ОСОБА_4, а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Заявлені позивачкою вимоги зводяться до захисту її порушеного права на обов'язкову частку у спадщині шляхом визнання недійсними односторонніх правочинів, а також визнання недійсними виданих відповідачам протягом 2013 року свідоцтв про право на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті є 6 осіб ( ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), всі вони зазначені у заявах про прийняття спадщини, що були подані позивачкою та ОСОБА_8 до нотаріальної контори.

Як зазначалося вище, ОСОБА_9 склав заповіт на користь своєї дружини - ОСОБА_8 щодо усього свого майна.

25 червня 2013 року відповідачам були видані свідоцтва про право на спадщину на транспортний засіб ( а.с. 43-44 ), а 30 липня 2013 року - на житловий будинок ( а.с. 45-46 ). Позивачка не погоджується з усіма цими документами. Проте син померлого - ОСОБА_9 успадкував лише обов'язкову частку у спадщині ( на 1/12 частину ), тому видані на його ім»я свідоцтва про право на спадщину за законом не порушують права та інтереси позивачки.

Проте, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані Шосткинською міською державною нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_8 25 червня 2013 року, а реєстровим номером 722 та 30 липня 2013 року, за реєстровим номером 949 по спадковій справі №487/12 порушують право ОСОБА_4 на обов'язкову частку в спадковому майні за законом, тому є підстави для визнання їх недійсними в цій частині. Таке рішення суду буде відповідати змісту заявлених ОСОБА_4 вимог, усуне правову невизначеність між сторонами стосовно майна померлого.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову щодо визнання за позивачем права на обов'язкову частку в спадщині, так як дане право безпосередньо випливає зі змісту статей 1223, 1261 та 1268 ЦК України, додаткового підтвердження рішенням суду не потребує.

Заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті сина міститься в матеріалах спадкової справи, відкликання цієї заяви визнано колегією суддів недійсним, тому підстав для визнання заяви від 27.03.2012 року чинною необхідності не має, позов в цій частині є безпідставним.

Не підлягає задоволенню також і вимога позивачки щодо зобов'язання Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області до видачі свідоцтва про права на спадщину за законом, так як вона заявлена передчасно, спір в цій частині відсутній. Питання оформлення права на спадщину також врегульовано главою 89 ЦК України, а також відповідними нормами законодавства України про нотаріат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та, у відповідності до пунктів 1), 3) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено часткового, з ОСОБА_8 на її користь належить стягнути 121 гривню 80 копійок ( 243,60 грн.*50% ) за розгляд справи в суді першої інстанції інстанції та 60 гривень 90 копійок ( 121,80 грн.* 50% ) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсним викладене у заяві від 25 квітня 2012 року на адресу Шосткинської міської державної нотаріальної контори відкликання ОСОБА_4 її заяви від 27 березня 2013 року про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_11.

Визнати недійсною викладену у заяві від 25 квітня 2012 року на адресу Шосткинської міської державної нотаріальної контори відмову ОСОБА_4 від права на прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_11.

Визнати недійсним в частині обов'язкової частки ОСОБА_4 у спадщині, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 25 червня 2013 року Шосткинською міською державною нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_8, за реєстровим номером 722 та видане 30 липня 2013 року Шосткинською міською державною нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_8, за реєстровим номером 949 по спадковій справі №487/12.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 121 гривню 80 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції інстанції та 60 гривень 90 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -