Справа № 450/2821/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/1334/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків від знецінення еквіваленту валюти платежу завданих простроченням боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь збитки від знецінення еквіваленту валюти платежу по договору позики від 05.10.2011р. завданих простроченням сплати боргу - 24540 грн. 88 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона 05 жовтня 2011 року надала в борг відповідачці 40 000,00 гривень, що еквівалентно 5 (п'яти тисячам) доларів США, що підтверджуються нотаріально посвідченим договором позики та розпискою. У відповідності до п. 2 договору позики від 05 жовтня 2011 року відповідачка була зобов'язана повернути до 01 червня 2012 р., 24 000,00 гривень, що еквівалентно 3 000,00 доларів США, а до 01 грудня 2012 р. 16 000,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США, однак відповідачем не виконано своїх зобов'язань. Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області по цивільній справі №1316/4812/12 (провадження 2/1316/2500/12) стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 40 000,00 грн., рішення набрало законної сили. Позивач зазначає, що на виконання даного заочного рішення був виданий виконавчий лист, який скеровано до Пустомитівської ДВС проте на даний час судове рішення не виконано. Вказує, що ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків завданих невиконанням грошового зобов'язання. Також зазначає, що наявність рішення суду та виконавчого провадження, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання так само не свідчить про припинення договірних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків від знецінення національної валюти, в якій було визначено боргове зобов'язання. Різниця між стягнутою заочним рішенням суду сумою боргу та сумою боргу з врахуванням курсу долара США на момент звернення з даним позовом становить 24 540,88 грн. (64540,88 - 40000 = 24540.88 грн.). У зв'язку з цим вона вимагає відшкодування збитків у зв'язку із знеціненням національної валюти, враховуючи те, що грошове зобов'язання між сторонами було визначено в іноземній валюті - доларах США, незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу та відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону від 21 квітня 1999 р. «Про виконавче провадження».

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що при його постановлені не враховано всіх обставин по справі, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права в зв'язку з чим вважає, що таке рішення підлягає скасуванню. Вказує, що згідно заяви про збільшення позовних вимог різниця між стягнутою з відповідача заочним рішенням суду сумою боргу та сумою з врахуванням офіційного курсу долара США, який був визначений сторонами договору, як еквівалент сплати становила 43 021, 12 грн. У зв'язку із цим у позивача, незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу та відкриття виконавчого провадження, виникло право на відшкодування збитків яких зазнав він у зв'язку із знеціненням національної валюти по відношенню до долара США, а також те, що грошове зобов'язання між сторонами було визначено в договорі до еквіваленту іноземної валюти - доларів США. Також звертає увагу, що судом першої інстанції не застосовано до даних правовідносин ст.ст. 526 та 533 ЦК України.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що згідно договору позики від 05.10.2011 р., реєстровий №2499 ОСОБА_5 як позикодавець передав, а ОСОБА_2 як позичальник прийняв у власність 40 000 (сорок тисяч) гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 5000,00 доларів США згідно офіційного курсу НБУ. В договорі є посилання на розписку, яка підтверджує факт одержання грошей позичальником.

Як вбачається із тексту розписки позичальник одержала від позикодавця суму, еквівалентну 5 000 доларів США (а.с. 6).

Пунктом 2 договору позики передбачено, що позичальник повинен повернути у зазначений строк готівкою, зазначену суму коштів, а саме: 24 000,00 грн. (еквівалентно 3000.00 дол. США) - до 01.06.2012 р., 16 000,00 грн. (еквівалентно 2000,00 дол. США) - до 01.12.2012 р. (а.с. 5)

З тексту договору очевидно, що позичальник зобов'язаний повернути саме ту фактично позичених коштів, що складає 40 000,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що згідно заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.06.2013 року вимоги позивача задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 40 000,00 грн. (а.с. 7)

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нг підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем було прийнято по договору позики суму у гривнях, а не в доларах, а чинне законодавство не передбачає прив'язку української валюти до будь-якої іншої іноземної та перерахунок усіх договірних сум в гривнях в еквіваленті до долару США.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Доводи ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що у неї виникло право на відшкодування збитків яких вона зазначала у зв'язку із знеціненням національної валюти по відношенню до долара США, а також те, що грошове зобов'язання між сторонами було визначено в договорі до еквіваленту іноземної валюти - доларів США, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі спростовуються ч.1 ст. 533 ЦК України, якою передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська