Справа № 472/1862/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2015 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

при секретарі Замета Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Бугель М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра", третя особа: Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Довіра» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому зазначив, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 01.03.2001 року, йому належить земельна ділянка площею 9,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новосвітлівської сільської ради Миколаївської області. 01.12.2011 року він уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки терміном на 10 років. Вказаний договір був зареєстрований Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 28.07.2014 року, про що позивач дізнався у серпні 2014 року. Вказав, що передача земельної ділянки в оренду відбувалася без складання акту приймання-передачі, оскільки позивач акту не підписував, що підтверджується висновком експерта. При цьому, позивач у 2013 році прийняв рішення самостійно обробляти земельну ділянку, а тому не мав наміру передавати земельну ділянку відповідачу.

Тому, посилаючись на вказані обставини, просив договір оренди земельної ділянки укладений з відповідачем 01.12.2011 року визнати недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві заявлені позивачем вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача Бугель М.М. в судовому засіданні заперечував проти позову, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що договір оренди земельної ділянки був укладений та підписаний сторонами за досягненням взаємної згоди щодо всіх істотних умов договору. Крім того, позивач справно отримував орендну плату і жодних претензій з цього приводу на адресу відповідача не висловлював, а вказаний договір пройшов державну реєстрацію. За таких умов, вважає позовні вимоги безпідставними, а тому просив у їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що громадянину ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-МК № 032567 від 01.03.2001 року, належить на праві власності земельна ділянка площею 9,93 га, передана йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

01 грудня 2011 року між власником земельної ділянки ОСОБА_1 та ТОВ "Довіра" в особі його директора Бугель М.М. був укладений договір оренди земельної ділянки № 0047строком на 10 років, який зареєстрований Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 26.07.2014 року, номер запису 6544207.

Зміст договору та підписи орендодавця і орендаря свідчать про те, що сторонами при його укладенні були узгоджені всі істотні умови і дотримано вимоги щодо його письмової форми.

В матеріалах справи також міститься акт приймання-передачі земельної ділянки (без дати), що містить підписи сторін. Разом з тим, згідно п. 2 висновку експерта № 1708 від 20.11.2014 року НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області підпис від імені ОСОБА_1 в акті приймання-передачі земельної ділянки в графі "передав" виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В силу ч. 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст. 203 ЦК України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі» (тут і далі в редакція, яка діяла на час укладання сторонами договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В силу ст. 17 Закону «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договору оренди землі, за актом приймання-передачі.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 р., відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Крім того, згідно правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13), виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Однак, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 взагалі не зазначив, в чому полягає порушення його прав у зв'язку з фактичною відсутністю акту приймання-передачі земельної ділянки.

Більш того, як встановлено при судовому розгляді справи, зазначений договір його сторонами виконується у повному обсязі до цього часу і питань щодо належної його реєстрації до цих пір у позивача не виникало. Орендна плата була виплачена наперед, що підтверджується видатковими касовими ордерами № 400 від 30.10.2012 року в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень, № 407 від 06.11.2012 року в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень, № 408 від 06.11.2012 року в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень, № 334 від 03.12.2012 року в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Під час розгляду справи, доводи позивача зводилися лише до бажанням самостійно використовувати належну йому земельну ділянку, а перебування цієї земельної ділянки на підставі спірного договору оренди у користуванні відповідача, перешкоджає втілити йому таке бажання, зважаючи на те, що відповідач за взаємною угодою сторін, розірвати такий договір достроково не бажає.

Крім того, реєстрації підлягає вже укладений сторонами договір.

За такого обставини, пов'язані з проведенням державної реєстрації договору оренди землі, не можуть бути підставою для недійсності цього договору.

За таких обставин, посилання позивача на відсутність його підпису в акті приймання-передачі земельної ділянки, як на підставу для визнання цього договору оренди земельної ділянки недійсним, суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, суд відносить на його рахунок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра", третя особа: Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про визнання договору оренди землі недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області А. О. Тустановський