Провадження № 2/752/2025/15
РІШЕННЯ

Іменем України

02.07.2015 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за участю третьої особи: Державної інспекції з питань праці, Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати ,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 в листопаді 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

Позивач , в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01 липня 2009 року по 01 листопада 2013 року він працював на посаді заступника начальника Управління з реалізації заставного майна, а 01 листопада 2013 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів України про працю за згодою сторін та надано довідку про нараховану заробітну плату. Проте, на думку позивача, відповідачем не було в повному обсязі нараховано та не було виплачено кошти (компенсацію за невикористану відпустку та невикористані дні додаткового відпочинку), які слід було виплатити на день його звільнення з роботи. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену компенсацію за невикористану відпустку, з урахуванням індексу інфляції у сумі 64 201,63 грн., а також середній заробіток за весь період затримки у сумі 936 884,05 грн.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог, одержаною судом 10.03.2015 року, позивач просив стягнути із Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» не виплачену компенсацію за не використану відпустку, з урахуванням індексу інфляції у сумі 62 887 грн. 79 коп., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у сумі 936 884 грн. 05 коп.

Позивач вказав , що у 2013 році відповідачем додатково до окладу йому було виплачено 16 548 грн. винагороди за підсумками роботи за 2012 рік, а також виплачено суму у 301 204 грн. 95 коп. у якості другої частини винагороди за підсумками роботи за 2012 рік і суму у розмірі 301 204 грн. 95 коп. винагороди за підсумками роботи за 2013 рік. Позивач стверджує, що відповідні суми мають бути враховані при розрахунку його середньоденного заробітку за останні 12 місяців, який у підсумку має становити 1 957 грн. 77 коп. В свою чергу, при звільненні позивача відповідачем середньоденний заробіток розраховано в розмірі 935 грн. 97 коп.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали . Просили відмовити в їх задоволенні при цьому вказали, що позивач неправомірно намагається включити до розрахунку середньоденної зарплати суму 602 409 грн. 90 коп., оскільки зазначені платежі не кваліфікувалися як винагорода за підсумком річної роботи за 2012 та 2013 роки, а є одноразовою виплатою, яка відповідно до чинного законодавства не враховується при обчисленні середньої заробітної плати.

Представник третьої особи : Державної інспекції з питань праці просив слухати справу за його відсутності , поклався у вирішення данного спору на розсуд суду .

Представник Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» підтримав заявлені позивачем вимоги . В подальшому для участі в розгляді справи до суду не з»явився .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

08.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про припинення трудових відносин . Відповідно до п. 1 Угоди сторони визнали, що працівник письмово повідомляє роботодавця про намір щодо свого звільнення за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, а роботодавець погоджується із звільненням працівника за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.133-135) .

Згідно з ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КзПП України виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення.

У положеннях п. 2 Угоди сторони зазначили, що останнім робочим днем та днем звільнення працівника є 01.11.2013 року.

Тому після дня звільнення всі трудові відносини відповідача як роботодавця з позивачем як працівником припиняють свою чинність, а також вважається, що всі зобов'язання відповідача, які будь-яким чином мали місце або могли будь-яким чином мати місце, перед позивачем виконані, що підтверджується положеннями п. 3 Угоди про припинення трудових відносин.

В п. 4 Угоди сторони також встановили, що роботодавець на день звільнення працівника здійснює нарахування всіх виплат, гарантованих йому чинним законодавством про працю України, в тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку та невикористані дні додаткового відпочинку.

У п. 5 Угоди згідно із домовленістю сторін та відповідно до п. 3.1.3.1. додатку № 3 до колективного договору ПАТ «УкрСиббанк» сторони дійшли згоди, що працівнику буде нараховано та виплачено разову виплату, яка буде здійснена двома платежами, а саме, (п. 5.1.) у сумі 301 204 гривні 95 коп. до нарахування, в строк не пізніше ніж 08.10.2013 року, при цьому сума виплати для отримання (на руки) становитиме 250000,00 гривень. Із суми 301 204 гривні 95 коп. роботодавцем утримується податок з доходів фізичних осіб у розмірі 51 204,85 грн. Також (п. 5.2.) у сумі 301 204 гривні 95 коп. до нарахування, в строк не пізніше ніж 01.11.2013 року, при цьому сума виплати для отримання (на руки) становитиме 250000,00 гривень. Із суми 301 204 гривні 95 коп. роботодавцем утримується податок з доходів фізичних осіб у розмірі 51 204,85 грн.

Згідно з положеннями ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Кабінетом Міністрів України Постановою від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати . У п. а) ч. 1 Розділу І Порядку № 100 передбачено, що його положення застосовуються, зокрема, у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

До того ж, у Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 чітко передбачено, які виплати слід враховувати при визначенні розміру середньої заробітної плати. Відповідно до положень п. 3 Розділу ІІІ вищевказаного порядку , при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Крім того у Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 передбачено перелік виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Відповідно до п. б) ч. 4 Розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Таким чином, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України 01.11.2013 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління з реалізації заставних активів ПАТ «УкрСиббанк» за згодою сторін.

На підставі витягу з наказу № 436-ВК від 01.11.2013 «Про кадрові питання» управлінню оплати праці та соціальних питань Департаменту менеджменту персоналу відповідача наказано здійснити виплату грошової компенсації, згідно з чинним законодавством, за: 22 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 01.07.2011 по 30.06.2012 включно; 25 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 01.07.2012 по 30.06.2013 включно; 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 01.07.2013 по 01.11.2013 включно; 1 невикористаний календарний день додаткового відпочинку за відпрацьований період з 22.01.2011 по 22.01.2011 включно, згідно із ст. 107 КЗпП України.(а.с.164 т.1)

Згідно з п. 3.1.3.1. додатку № 3 до колективного договору ПАТ «УкрСиббанк» «Положення про оплату праці ПАТ «УкрСиббанк» заробітна плата працівників банку складається, зокрема, з заохочувальних та компенсаційних виплат виходячи із фінансових можливостей банку у вигляді винагороди по підсумках роботи за рік або такі, що мають одноразовий характер (а.с.154 т.1).

Так, на виконання п. 3.1.3.1. додатку № 3 до колективного договору та Угоди 08 жовтня 2013 року позивачу здійснено першу разову виплату у розмірі 301 204 грн. 95 коп. відповідно до положень розділу 2 «Про разову виплату» витягу з наказу від 08.10.2013 № 402-ВК «Про кадрові питання», а 01 листопада 2013 року відповідно до положень розділу 4 «Про разову виплату» витягу з наказу від 01.11.2013 № 436-ВК «Про кадрові питання» позивачу здійснено другу разову виплату у розмірі 301 204 грн. 95 коп. Факт отримання вказаних коштів сторонами не заперечується. Також судом встановлено, що Угода про припинення трудових відносин від 08.10.2013 року не визнавалася судом недійсною і на момент розгляду справи є чинною.

Суд зазначає, що позивач факт свого звільнення 01.11.2013 до суду не оскаржував.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що сума у розмірі 301 204 грн. 95 коп. є саме другою частиною винагороди за підсумками роботи за 2012 рік, а сума у розмірі 301 204 грн. 95 коп. має кваліфікуватися як винагорода за підсумками роботи за 2013 рік.

В той же час, матеріали справи (п. 5 Угоди про припинення трудових відносин від 08.10.2013 року, п. 3.1.3.1. додатку № 3 до колективного договору, витяг з наказу від 08.10.2013 № 402-ВК, витяг з наказу від 01.11.2013 № 436-ВК) свідчать про те, що суми 301 204 грн. 95 коп. та 301 204 грн. 95 коп.є виключно разовими виплатами та не мають включатися до середньої заробітної плати позивача.

Щодо посилання на аудиторський висновок у справі, представлений позивачем як висновок спеціаліста (а.с. 176, а.с. 244), суд оцінює його критично з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Натомість суд не може прийняти цей висновок спеціаліста в якості доказу, оскільки у відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами у цивільній справі є, зокрема, висновки експертів, а не спеціалістів. В той же час, аудитор ОСОБА_4 як спеціаліст або експерт до участі в процесі ухвалою суду окремо не залучався, потреби у спеціальних знаннях за предметом спору у суду не виникало. Таким чином, наданий позивачем у якості доказу висновок спеціаліста про проведення аудиту не є допустимим у цій справі.

Таким чином, у суду відсутні підстави як для висновку щодо обґрунтованості вимог, які було заявлено ОСОБА_1, так і для висновку щодо наявності підстав для їх задоволення.

Стосовно тлумачення позивачем природи одноразових виплат, а саме, що вони являють собою винагороду за роботу позивача у 2012 та 2013 роках, а також щодо долучених позивачем до матеріалів справи доказів - листа СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів від 27.03.2015, суд зазначає наступне.

Як вбачається з інформації, наданої СДПІ, згідно з витягом податкових рахунків ПАТ «УКРСИББАНК» за формою 1-ДФ, виплачені позивачу за 2013 рік суми нарахованого доходу класифіковані за ознакою 101, що відповідно до довідника ознак доходів фізичних осіб, наведеного у Додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 21.01.2014 № 49, значиться як «Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту)».

З цього приводу суд зауважує, що ані позивач, ані відповідач не спростовують тієї обставини, що сплачені позивачу одноразові виплати є заробітною платою за своїм змістом. При цьому, для визначення виду вказаної одноразової виплати згідно чинного законодавства слід керуватися нормами Закону України «Про оплату праці». Зокрема, стаття 2 цього закону встановлює структуру заробітної плати, до якої входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До вказаних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, згідно з Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, до інших заохочувальних та компенсаційних виплат (п. 2.3.) включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином, перелік таких виплат не є вичерпним.

Стосовно інших пояснень позивача по суті позовних вимог, суд зазначає, що вони не спростовують доводів відповідача, є безпідставними та відхиляються судом.

Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за участю третьої особи: Державної інспекції з питань праці, Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати - залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя :