У Х В А Л А

02 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визнання способів участі у вихованні дитини,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод у вихованні і спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати її повідомити про фактичне місце проживання та/або перебування дочки, визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною наступним чином: спільний відпочинок два рази на рік до досягнення донькою семирічного (шкільного) віку; спільний відпочинок щороку у літній період з 15 по 30 липня та щороку в зимовий період з 08 по 15 січня; спільний відпочинок після досягнення дочкою семирічного (шкільного) віку; щорічно першу половину шкільних канікул (осінні, зимові, весняні, літні); зустріч і побачення з дочкою чотири рази на місяць: з 12 год. кожної суботи до 16 год. наступного дня неділі за місцем його проживання/перебування, у тому числі, якщо дочка перебуває/проживає за межами України; зустріч і побачення з дочкою три рази на тиждень за її місцем проживання/перебування, у тому числі, якщо дочка перебуває/проживає за межами України: щотижня кожного вівторка, середи та п'ятниці з 15 год. до 19 год.; зустріч і побачення з дочкою у день її народження: щорічно 17 жовтня, спільне святкування дня народження, починаючи з 10 год. до 20 год.; необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ним та дочкою; у день побачення з дочкою він має право забирати її з дому/дитячого садка/школи особисто або особою, уповноваженою ним на це, повернення дочки матері здійснювати ним особисто або уповноваженою ним на це особою.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у вихованні й спілкуванні з його дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено способи участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з його дочкою ОСОБА_5 таким чином: перші та треті вихідні кожного місяця з 12 год. суботи до 16 год. неділі за адресою проживання батька; вівторок та четвер кожного тижня з 15 год. до 19 год. за адресою проживання батька; спільний відпочинок двічі на рік під час зимових та літніх канікул терміном на 10 (десять) діб, кожен, попередньо узгодивши деталі з матір'ю дитини; спільне святкування дня народження дитини; необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; в день побачення з дочкою батько має право забирати її з дому/дитячого садка/школи особисто. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилено на підставі ч. 3 ст. 332 ЦПК України. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, ч. 4-6 ст. 19 СК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року в справі № 6-481-1св11 за позовом про усунення перешкод у вихованні дитини; від 30 липня 2014 року в справі № 6-14906св14 за усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за зустрічним позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини; та від 10 вересня 2014 року в справі № 6-23048св14 за позовом про визначення способу участі у вихованні дитини та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, справа має переглядатися за всіма доводами заяв, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Із змісту заяви та долучених до заяви копій судових рішень, на які здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції, не вбачається неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, судові рішення ухвалені у справах за різних встановлених судами фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутнє, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визнання способів участі у вихованні дитини, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик