№ 336/1352/15-ц
пр. № 2 /336/1795/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29 липня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до КС «Спілка пенсіонерів України», вказавши, що 11.02.2008 року між ОСОБА_1 та КС «Спілка пенсіонерів України» було укладено кредитний договір № ЗП-110208А, за яким позивач повинна була отримати кредит в сумі 500000 гривень. Однак, кошти ОСОБА_1, у зв'язку з чим просить визнати кредитний договір недійсним.

В судовому засіданні позивач на позові наполягала на вказаних підставах, пояснила, що у 2008 році звернулась до КС «Спілка пенсіонерів України» для отримання кредиту в сумі 500000 гривень та уклала відповідний договір, однак, фактично, кошти за цим договором не отримала.

Представник позивача наполягала на позовних вимогах на зазначених підставах.

Відповідач в судове засіданні представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками, які направлялись за юридичною адресою Кредитної спілки та за місцем знаходження Запорізького філіалу Кредитної спілки.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено таке.

11.02.2008 року між Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» до ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ЗП-110208А, за яким Кредитна спілка надає кредит в сумі 500000 гривень строком на 12 місяців, а ОСОБА_1 Зобовязалась повернути кредит. Сплатити відсотки, комісії та інші платежі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2011 року частково задоволено позов КС «Спілка пенсіонерів України» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Спілка пенсіонерів України» 608051,30 гривень в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № ЗП-110208А від 12.02.2008 року, а також судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2012 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення суду від 22.06.2011 року без змін. В касаційному порядку ОСОБА_1 рішення суду першої та апеляційної інстанції не оскаржувала, наразі, як зазначено представником позивача, триває виконавче провадження з виконання рішення суду.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10.10.2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до КС «Спілка пенсіонерів України» про визнання кредитного договору недійсним, як укладеного з порушенням ч. 5 ст. 203 ЦК України, тобто не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до КС «Спілка пенсіонерів України» про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору, визнано недійсними додаткові угоди до кредитного договору № ЗП-110208А від 11.02.2008 року № 110209001 від 11.02.2009 року та № 02 1109002 від 02.11.2009 року.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, звертаючись до суду, позивач самостійно та на свій власний розсуд визначає підстави позову та предмет позову та має можливість до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову.

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним кредитного договору у зв'язку з фактичним неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Відповідно до ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1046 ч. 2 ЦК України, яка включена до параграфу 1 глави 71 ЦК України, вказує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 640 ч. 1, 2 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року вказує, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Пункт 6.1 кредитного договору вказує, що цей договір вступає в силу з моменту підписання данного договору обома сторонами і діє в обємі перерахованих засобів до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

Позивач фактично вказувала на те, що кредитний договір між нею та КС «Спілка пенсіонерів України» не був укладений, оскільки не відбулась передача кредитних коштів, що враховуючи положення ст. 1054 та ст. 640 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України, у свою чергу, виключає можливість визнання його недійсним.

Також позивач в якості підстави для визнання кредитного договору недійсним посилалась також на ч. 2 ст. 215 ЦК України, яка вказує, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як вказує ст. 215 ч. 2 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, натомість, чинним законодавством не передбачено можливість визнання недійсним нікчемного правочину, оскільки його недійсність вже встановлена законом та не потребує визнання таким в судовому порядку.

Оцінюючи доводи позивача щодо фактичного неотримання коштів за кредитним договором у сукупності з письмовими доказами, які були надані позивачем та вивченням яких суд і був обмежений відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

ОСОБА_1 посилалась на те, що фактично кредитні кошти в сумі 500000 гривень не отримувала, оскільки підпис в касовому ордері від 11.02.2008 року виконаний не нею.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно не отримувала кошти за кредитним договором позивачем не надано.

Як вбачається з тексту рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2014 року, підставою для визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору є фіктивність таких угод, оскільки після укладення таких угода жодна зі сторін кредитного договору не вчиняла будь-яких дій на виконання таких угод.

Натомість, аналізуючи пояснення ОСОБА_1 та надані нею докази при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до КС «Кредитна спілка пенсіонерів України» про визнання недійсним кредитного договору, Апеляційний суд Запорізької області в рішенні від 10.10.2012 року вказав, що після укладення кредитного договору ОСОБА_1 зверталась до КС «Спілка пенсіонерів України» з заявами щодо виконання умов договору та укладення додаткових угод, про зупинення нарахування відсотків та пені за кредитним договором, тощо. Як зазначено в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2012 року на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, посвідчений в нотаріальному порядку, при цьому будь-які застереження з приводу не отримання кредитних коштів в договорі немає. Більш того ОСОБА_1 сплачувала відсотки за кредитним договором.

Також суд враховує, що на цей час є таке, що набрало законної сили рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що в межах досудового розслідування кримінального провадження за її заявою з приводу використання завідомо підробленого документу проведено експертне дослідження, в ході якого встановлено, що підпис на касовому ордері від 11.02.2008 року виконано не ОСОБА_1, натомість, фактично позивачем не надано суду вказаного експертного висновку, що позбавило суд можливості дослідити його та оцінити у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» про визнання недійсним кредитного договору відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк