РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"12" лютого 2015 р. 145/1884/14-ц

2/145/55/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на 1/4 частку квартири та визнання права власності на 1/4 частку квартири,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.05.2007 року, виданого виконкомом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, їй на праві власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

Право власності на іншу ? частку вказаної квартири визнано за нею рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області по справі № 145/259/13-ц від 09.01.2014 року в порядку спадкування за законом після смерті колишнього власника даної частки ОСОБА_4.

Цим же рішенням визнано за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 010320023, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_1.

Її право власності на ? частку квартири та на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягами Реєстраційної служби Тиврівського РУЮ Вінницької області.

Крім неї, співвласниками даної квартири є її дочка - ОСОБА_5, яка має право на ? частку квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.2007 року та її сестра ОСОБА_3, яка теж має право на ? частку квартири, набуту нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6.

Однак, її сестра протягом останніх семи років не проживає у належній їй частці квартири, а перебуває за кордоном в Італії, що стверджується актом комісії Гніванської міської ради від 20.08.2014 року, та не бере участь в витратах на утримання квартири. В даний час виникла необхідність заміни частини даху над квартирою, при цьому ремонтні роботи потребуватимуть значних коштів. Однак відповідачка відмовляється брати участь у зазначених роботах та не виявляє бажання взагалі приїжджати на Україну, посилаючись на те, що на сході країні ведуться бойові дії.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачка втратила інтерес до квартири, як до житла, а її дії свідчать про зловживання правами співвласника майна, що є неприпустимим з огляду на порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності (ст. З ЦК України) (така ж правова позиція, що згідно з ч. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх суддів України, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4ц14)).

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Однак надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним у відповідності до ст. 183 ЦК України. Якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від іншого співвласника матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку(квартири), що є спільною власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При цьому за змістом п. 2,22 ДБН В.2.2 -15 -2005, у разі виділення в натурі в квартирах повинні бути передбачені житлові кімнати та підсобні приміщення - кухні, передпокої, санвузли тощо для кожної із сторін.

В умовах реконструкції (у т.ч. для виділення частки) дозволяється залишати приміщення існуючого або виділяти меншого розміру по слідуючих нормах: площа загальної кімнати не менше 15 кв. м., площа кухні не менше 8 кв.м., ширина підсобних приміщень квартир не менше: кухні 1,8 м., передпокою - 1.5 м., коридорів, що ведуть до житлових кімнат 1-1 м. ( п.п.2,24, 2,30 ДБН В.2.2 -15-2005). Крім того, житлові кімнати в таких квартирах не можуть бути прохідними (п. 2.25 ДБН).

Таким чином, згідно з Державними будівельними нормами, які діють в Україні, та роз'ясненнями, що містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року Відповідачці, як співвласнику А частки квартири неможливо виділити в натурі ізольовані жилі приміщення, підсобні приміщення (кухня, передпокій, санвузол, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі) з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири.

Відповідачка протягом семи років не проживає у належній їй частині квартири, не бере та не бажає брати участі в її утриманні у зв'язку із чим спільне володіння і користування майном є неможливим. Крім того, частка відповідачки у квартирі є незначною у порівняні із її часткою, її виділ в натурі неможливий.

Оскільки відповідачка протягом останніх семи років не проживає у належній їй частці квартири, а перебуває за кордоном в Італії і не виявляє бажання проживати в майбутньому, вважає, що припинення права власності на частку квартири не завдасть їй істотної шкоди.

Згідно звіту про незалежну оцінку ТОВ «Подільський експертний центр» ринкова вартість 1/4 частки квартири становить 33 185, 00 грн.

Просить припинити право власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з передпокою 1, кухні 2, санвузла 3, житлової кімнати 4, житлової кімнати 5, житлової кімнати 6, житлової кімнати 7, загальною площею 63, 6 кв.м., у тому числі житлова площа 42,8 кв.м., допоміжна площа 20,8 кв.м., а також 1/4 частки гаража «Б» та сараю "В", які знаходяться по АДРЕСА_1, із стягненням із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 33185 гривень.

Визнати за нею право власності на вказану 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з передпокою 1, кухні 2, санвузла 3, житлової кімнати 4, житлової кімнати 5, житлової кімнати 6, житлової кімнати 7, загальною площею 63, 6 кв.м., у тому числі житлова площа 42,8 кв.м., допоміжна площа 20,8 кв.м., а також 1/4 частки гаража «Б» та сараю «В, які знаходяться по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоч про слухання справи повідомлена в порядку установленому порядку, через засоби масової інформації. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у її відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ст.77 ч.2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку(квартири), що є спільною власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2012 р, за змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї .

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.05.2007 року (а.с.5), виданого виконкомом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_5 на праві власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області по справі № 145/259/13-ц від 09.01.2014 року (а.с.22) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 за нею визнано право власності на іншу ? частку вказаної квартири, а тако на земельну ділянку кадастровий номер 010320023, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_1.

Її право власності на ? частку квартири та на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягами Реєстраційної служби Тиврівського РУЮ Вінницької області (а.с.10, 11-12).

Крім позивача, співвласниками даної квартири є її дочка - ОСОБА_5, яка має право на ? частку квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.2007 року та її сестра ОСОБА_3, яка теж має право на ? частку квартири, набуту нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6.

Протягом останніх семи років ОСОБА_3 не проживає у належній їй частці квартири, а перебуває за кордоном в Італії, що стверджується актом комісії Гніванської міської ради від 20.08.2014 року, та не бере участь в витратах на утримання квартири. В даний час виникла необхідність заміни частини даху над квартирою, при цьому ремонтні роботи потребуватимуть значних коштів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку(квартири), що є спільною власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При цьому за змістом п. 2,22 ДБН В.2.2 -15 -2005, у разі виділення в натурі в квартирах повинні бути передбачені житлові кімнати та підсобні приміщення - кухні, передпокої, санвузли тощо для кожної із сторін.

В умовах реконструкції (у т.ч. для виділення частки) дозволяється залишати приміщення існуючого або виділяти меншого розміру по слідуючих нормах: площа загальної кімнати не менше 15 кв. м., площа кухні не менше 8 кв.м., ширина підсобних приміщень квартир не менше: кухні 1,8 м., передпокою - 1.5 м., коридорів, що ведуть до житлових кімнат 1-1 м. ( п.п.2,24, 2,30 ДБН В.2.2 -15-2005). Крім того, житлові кімнати в таких квартирах не можуть бути прохідними (п. 2.25 ДБН).

Таким чином, згідно з Державними будівельними нормами, які діють в Україні, та роз'ясненнями, що містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року ОСОБА_3, як співвласнику, 1/4 частку квартири неможливо виділити в натурі ізольовані жилі приміщення, підсобні приміщення (кухня, передпокій, санвузол, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі) з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири.

ОСОБА_3 протягом семи років не проживає у належній їй частині квартири, не бере та не бажає брати участі в її утриманні у зв'язку із чим спільне володіння і користування майном є неможливим. Крім того, частка відповідача у квартирі є незначною у порівняні із її часткою, її виділ в натурі неможливий.

Оскільки відповідачка протягом останніх семи років не проживає у належній їй частці квартири, а перебуває за кордоном в Італії і не виявляє бажання проживати в майбутньому, суд вважає, що припинення права власності на частку квартири не завдасть їй істотної шкоди.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ТОВ «Подільський експертний центр» ринкова вартість 1/4 частки квартири становить 33 185 грн. (а.с.13-21).

Позивачем ОСОБА_2 попередньо внесено на депозитний рахунок суду вказану суму (квитанція ПАТ АБ "Укргазбанк" №10517942 від 09.12.2014 р.),

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 червня 2014 р. у справі № 6-68цс14).

Суд вважає, що частка відповідача ОСОБА_2 у спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 є незначною і не може бути виділена в натурі, крім того, вона в квартирі не проживає більше семи років, спільне володіння і користування житлом неможливе.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.355, 358, 364, 365 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" № 7 від 04.10.1991 року,

вирішив:

Позов задоволити .

Припинити право власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з передпокою 1, кухні 2, санвузла 3, житлової кімнати 4, житлової кімнати 5, житлової кімнати 6, житлової кімнати 7, загальною площею 63, 6 кв.м., у тому числі житлова площа 42,8 кв.м., допоміжна площа 20,8 кв.м., а також 1/4 частки гаража «Б» та сараю "В", які знаходяться по АДРЕСА_1, із стягненням із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 33185 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на вказану 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з передпокою 1, кухні 2, санвузла 3, житлової кімнати 4, житлової кімнати 5, житлової кімнати 6, житлової кімнати 7, загальною площею 63, 6 кв.м., у тому числі житлова площа 42,8 кв.м., допоміжна площа 20,8 кв.м., а також 1/4 частки гаража «Б» та сараю «В, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто Тиврівським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Ратушняк І. О.