Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 2-12/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2010 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Гури А.І.

при секретарі Журбі С.П.

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності у порядку на обов»язкову частку у спадщині, відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності у порядку на обов»язкову частку у спадщині, відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Під час розгляду справи по суті до участі в справі як відповідача було залучено також і ОСОБА_7,

В судовому засіданні позивачі підтримуючи, та обґрунтовуючи свої вимоги пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8. Після того смерті відкрилася спадщина яка складалася з 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1. На час відкриття спадщини у ОСОБА_8 було дві дочки -ОСОБА_5 і ОСОБА_9. Остання на час смерті спадкодавця мешкала разом з ОСОБА_8 і ОСОБА_10 Їх мати - ОСОБА_9 фактично прийняла спадщину у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини. Про це свідчить, зокрема те, що вона робила ремонт у житловому будинку та надвірних спорудах, прийняла частину речей у спадщину, яку згодом перевезла до свого нового місця проживання. ОСОБА_11 29 липня 1976 року отримала свідоцтво про право власності на: ? частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1. Однак, згідно закону, з урахуванням вище наведеного, співвласниками спадщини є і ОСОБА_11 і ОСОБА_9. Тому, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я ОСОБА_10 від 29 липня 1976 року є недійсним. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла. Вони та їх батько - ОСОБА_12 своєчасно прийняли спадщину. Про це свідчать такі їх дії: залишення у них кухонного посуду та інших речей спадкодавця. Позивач ОСОБА_2 з 1989 року, постійно проживає в будинку АДРЕСА_1. Фактично прийняла у користування та володіння 1/4 частину зазначеного помешкання, що належала ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_11 після тої смерті відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1. Згідно заповіту, ОСОБА_10 призначила своїм спадкоємцем дочку - відповідачку ОСОБА_5 Остання прийняла спадщину про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно цього свідоцтва відповідачка отримала право власності на весь житловцй будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, хоча мала право лише на 3/4 частини названого будинку. Про вказані обставини,, а саме про наявність свідоцтва про право на спадщину на ім»я ОСОБА_11 від 29 липня 1976 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім»я ОСОБА_5 їм стало відомо 3 вересня 2009 року після ознайомлення із спадковою справою ОСОБА_10. Після отримання відповідачем ОСОБА_5 права на спадщину за заповітом та продала будинок АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_6 Згідно договору купівлі-продажу власником житлового будинку стала відповідачка ОСОБА_6. Вважають, що відповідачка ОСОБА_5 не мала права відчужувати весь будинок, оскільки їй фактично належить лише 3/4 частини його. З цих підстав, вважають, зазначений договір слід вважати недійсним. Крім цього, вони, як онуки спадкодавця, постійно допомагали тій у веденні господарства, доглядали коли та хворіла, допомагали матеріально, здійснювали капітальний ремонт будинку. Так, позивач ОСОБА_1 у 2004 році надав матеріальну допомогу ОСОБА_11 у розмір 1500 грн.. Позивач ОСОБА_2, з 2001 року по 2004 рік надала матеріальну допомогу ОСОБА_11 у розмірі 5000 грн., та здійснювала догляд за спадкодавцем, зробила з її дозволу ремонт будинку. Ці поліпшення будинку неможливо відокремити від будинку без погіршення його стану. Також ними було витрачено на поховання ОСОБА_10 по 750 грн. кожним.

Представник позивачів (на підставі ордеру) в судовому засіданні підтримав вимоги своїх довірителів та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів (на підставі ордеру) в судовому засіданні позов на визнав в повному обсязі та пояснив. Вимоги позивачів ґрунтуються лише їх особистими поясненнями. Інших доказів у справі немає. Договір найму житлового приміщення, наданий позивачкою ОСОБА_2 від 27.12.1989 року, не має юридичної сили. Позивачка дійсно деякий час мешкала в будинку позивачки ОСОБА_5. На початку 2004 року перейшли жити до будинку АДРЕСА_2, що належав їхньому батьку - ОСОБА_12, де мешкають і до тепер. Дочка позивачки - ОСОБА_13 уклала 15 квітня 2004 року з матір'ю позивачки договір піднайму за №37, Про укладення такого договору позивачка ОСОБА_5 дізналася лише після прийняття спадщини. Фактично ОСОБА_13 в будинку не проживала, а там знаходилися лише її речі. Таким чином, як вважає представник відповідачів, на може існувати два договори найму кімнати площею 11 кв.м в будинку АДРЕСА_1. Позивачі стверджують, що відповідачка ОСОБА_5 прийняла спадщину з порушенням строку. Однак, це не відповідає дійсності. Після смерті матері відповідачки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, та звернулася до нотаріальної контора з заявою, що є спадкоємцем за законом. Після спливу шестимісячного терміну - ІНФОРМАЦІЯ_4 вона отримала свідоцтво про право на спадщину. Також не відповідають дійсності твердження позивачки ОСОБА_2 про те, що та доглядала померлу, надавала допомогу, виконувала ремонтні роботи в будинку та витратила певні кошти на поховання. Фактично позивачка проживала в одному будинку із своїм батьком. Якщо позивачкою і проводилися які-небудь ремонтні роботи, то лише тому, що це та повинна була робити згідно договору найму. Мати відповідачки ОСОБА_5 була глибоко віруючою людиною і вся допомога надавалася віруючими людьми. Відповідачка в свій час пропонувала ОСОБА_2 придбати будинок у відповідачки ОСОБА_5, однак та не побажала цього зробити. Тоді ОСОБА_5 і продала будинок відповідачці ОСОБА_6. До речі, угоду купівлі- продажу житлового будинку АДРЕСА_1 визнано судом дійсною і за ОСОБА_6 визнане право власності на це помешкання.

Свідок ОСОБА_14 під час розгляду справи по суті пояснила, що вони допомагали бабусі коштами, проводили ремонту будинку, оскільки та була похилого віку. На ремонт будинку ОСОБА_10 витратили 1500 грн..Позивач ОСОБА_2 в той час проживала в іншій половині будинку, в якому мешкала ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що до нього з проханням відремонтувати стіну в будинку де проживала ОСОБА_10, зверталася позивачка ОСОБА_2. Він допоміг з ремонтом і та з ним розрахувалася, сплативши 450 грн..

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що з 1983 року він дружив з покійною ОСОБА_10 В похованні останньої брали участь як ОСОБА_5 так і ОСОБА_2 Останні б місяців перед смертю догляд за ОСОБА_10 здійснювала ОСОБА_5 ОСОБА_2 він жодного разу біля ОСОБА_10 не бачив. Померла була дуже економною. Гроші у неї були і сторонньої грошової допомоги та не потребувала. Під час розмови з ОСОБА_11 він дізнався, що та збирається все своє майно заповісти дочці - ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_10 19 років. Жили по сусідству. Були прихожанами однієї церкви в місті Кодимі. Я не чув щоби ОСОБА_2 і ОСОБА_1 допомагали померлій. Навпаки - та сама їм допомагала. Оскільки ОСОБА_10 була віруючої, то люди з церкви у всьому її допомагали - мастили будинок, садили картоплю і збирали її, а також надавали іншу посильну допомогу. Коли ОСОБА_10 захворіла, то до неї приїхала донька з Тирасполя - ОСОБА_5, і повністю взяла догляд матері на себе. При похованні ОСОБА_11, автобус, столову замовляла ОСОБА_5 Копання ями та інші витрати взяла на себе Церква. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 він рідко коли бачив біля матері.

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно власником будинку АДРЕСА_1 станом на 16 серпня 2007 року є ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно станом на 17 травня 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є власниками 1/2 частини кожен домоволодіння АДРЕСА_2

Згідно рішенню Колимського районного суду Одеської області від б серпня 2007 року (справа №2-580/07) правочин купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано дійсним. Визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий |будинок АДРЕСА_1.

Згідно листа Кодимської церкви Християн Адвентистів Сьомого дня ОСОБА_10 з 1968 року є членом зазначеної церкви. Члени церкви у зв»язку з похилим віком ОСОБА_19 надавали тій допомогу по веденню домашнього господарства.

Згідно договору найму жилого приміщення між ОСОБА_19 і ОСОБА_2 від 27 грудня 1989 року, наймач (ОСОБА_2) зобов»язалась утримувати жиле приміщення у чистоті, виконувати за свій рахунок поточний ремонт.

!

Згідно заповіту від 22 червня 2004 року ОСОБА_10 заповідала ОСОБА_5 все своє майно. ;

Вислухавши вимоги та заперечення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно закону (ст.ст. 256,257 ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_20. Після його смерті відкрилася спадщина - ? частина житлового будинку АДРЕСА_1 На час смерті спадкодавець проживав у зазначеному помешканні разом із своєю дружиною ОСОБА_10 та дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які залишилися мешкати в будинку АДРЕСА_1. 29 липня 1976 року ОСОБА_10, згідно ст. 529 ч.І ЦК України ( в редакції 1963 року) отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка у виді 1/2 частини зазначеного помешкання, тобто стала власником всього будинку. Позивачі вважають, що свідоцтво про право на спадщину, що його отримала ОСОБА_10 є недійсним, оскільки, крім ОСОБА_10 право на спадщину за законом мали також в рівних долях ОСОБА_5 і ОСОБА_9, як діти спадкодавця. На момент смерті ОСОБА_20 його дочкам було: ОСОБА_5 - 29 років, а ОСОБА_9 - 32 роки. Тобто, як вважає суд, вони були повнолітніми людьми і, відповідно розуміли значення тих дій, які вчиняє мати -ОСОБА_10, приймаючи спадщину після смерті ОСОБА_20. Однак, в установлений законом строк (три роки) не звернулися до суду за захистом свого порушеного права, пропустивши тим самим строк позовної давності.

Посилання позивачів на те, що вони дізналися про наявність свідоцтва про право на спадщину на ім»я ОСОБА_10 і свідоцтва про право на спадщину на ім»я ОСОБА_5 лише ІНФОРМАЦІЯ_5, і ця обставина, як вони вважають є причиною пропуску строку позовної давності - суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачі проживають у місті Кодимі, спілкувалися як з ОСОБА_10 так і з ОСОБА_5, знали про існування стосунків, пов»язаних із власністю будинку АДРЕСА_1. До того ж, прийнявши спадщину, що відкрилася після смерті батька - ОСОБА_12, знали про порядок прийняття спадщини.

Як випливає з аналізу ст. 1241 СК України, спадкоємці інших черг навіть за відсутності спадкоємців першої черги, а також внуки та правнуки спадкодавця право на обов»язкову частку не мають.

Стосовно вимоги позивачів про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_20, то суд прийшов до такого. Крім вимоги встановити зазначений факт, яких-небудь доказів, в обґрунтування такої вимоги, суду не надано, що унеможливлює задовольнити її.

Провадження у справі щодо вимоги позивачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнання права власності (реєстрацію) на вказане помешкання за ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п.2 ст.205 ЦПК України, оскільки є рішення суду, що набрали законної сили, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з ти самих підстав (справа №2-580/07 Кодимського районного суду, справа №22ц-261/08 апеляційного суду Одеської області).

Вимога позивачів про стягнення з ОСОБА_5 понесені ними витрати на утримання, догляд, лікування та поховання ОСОБА_10, не може бути задоволеною з причини пропуску строку позовної давності, а поважності причин пропуску цього строку позивачі суду не надали.

Таким чином, суд констатує, що вимоги позивачів безпідставні і такі, що задоволеними бути не можуть.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 267 ч.4, 1241 ЦК України, ст.ст. 10,60, 174, 213,215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання права власності у порядку на обов»язкову частку у спадщині, відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, відмовити в повному обсязі.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а апеляційна скарга на рішення суду у такому ж порядку подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.І.Гура