УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Подільської районної у м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виселення без надання іншого жилого приміщення за касаційною скаргою Подільської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Подільська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, самоправно зайняла квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що спірна квартира перебуває в управлінні РДА на підставі положення 227 таблиці 6 додатку № 7 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10 грудня 10 року № 112 «Про питання організації управління районами в м. Києві».

ОСОБА_4 вселилася до спірної квартири у 2001 році на підставі наказу державного комунального підприємства по утриманню житла Подільського району м. Києва від 24 грудня 2001 року № 476.

Згідно із довідкою, виданою КП «Введенське», спірна квартира є неприватизованою та вільною, в ній ніхто не проживає та незареєстрований.

Ордер на спірну квартиру не видавався, відповідно договір найму не укладався.

Враховуючи наведені обставини, просила виселити ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5, ОСОБА_6, із квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року позов Подільської районної у м. Києві державної адміністрації задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року в частині виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасовано.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року в частині виселення ОСОБА_4 змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 116 ЖК України.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Подільська районна у м. Києві державна адміністрація просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд, із висновком якого фактично погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши положення ст.ст. 9, 58, 61, 109 ЖК Української РСР, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 була вселена у спірне жиле приміщення із порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, у зв'язку з чим вона не набула права користування квартирою.

При цьому, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підлягають виселенню, оскільки позов про їх виселення не заявлявся.

Колегія суддів погоджується із такими висновками апеляційного суду.

Крім того, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання за нею права користування АДРЕСА_2 та здійснення реєстрації за вказаною адресою.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав вважати, що ним при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення апеляційного суду є правильним та законним, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Подільської районної у м. Києві державної адміністрації відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик