Провадження №2/447/91/15
Справа №447/3400/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

25.05.2015 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Головатий А. П.

за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

у присутності представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Новороздільської державної нотаріальної контори та ОСОБА_6 про визнання незаконною відмови нотаріуса та одержання права на спадкування ,-

в с т а н о в и в:

07.11.2014 року позивачі звернулись в Миколаївський районний суд Львівської області з позовоом про визнання незаконною відмови нотаріуса та одержання права на спадкування. Свій позов мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх брат ОСОБА_7, після сметі якого залишилась спадщина в розмірі 1/2 частини житлового будинку, що знаходитья за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому позивачі звернулись до державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я. де їм було в усній формі відмовлено у прийнятті спадщини. Після письмового звернення до Державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я. від 21.07.2014 року вони отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №841102-31, у якій зазначено, що вони не входять до кола спадкоємців за законом та/або за заповітом. Вважають дану постанову незаконною, та такою що підлягає до скасування. Померлий ОСОБА_7 являється їхнім рідним братом. Вказують, що неодноразово допомагали своєму братові по господарству, давали йому поради, за свої кошти купували ліки та інше. Провели поховання померлого, за свої кошти понесли витрати за нього. Вказують, що відповідач жодної допомоги померлому не надала, та не цікавилась його життям. Просять суд винести рішення, яким визнання незаконною відмову нотаріуса та одержання права на спадкування.

В судовому засідання предствник позивачів позов підтримав, просив такий задоволити, покликаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила, вважає позов необгрунтованим, оскільки допомога надавалась епізодично, крім цього такі позики нічим не підтверджені, такі дії були не тривалими, оскільки померлий працював до 2012 року і добре заробляв, він не був у безпорадному стані, не був похилого віку, оскільки йому було 43 роки, тяжкої хвороби він не мав, інвалідом не був, сам себе забезпечував. Позбавлення батьківських прав на спадкування майна не впливає. Просила в задоволенні такого позову - відмовити.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Допитана в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 пояснила, що у всьому допомагала братові, позичала йому кошти, брат був хворий, проте діагнозу вона незнає. Вона проживала окремо від брата, оскільки має своє житло. Брат постійно до неї приходив. У безпорадному стані він не був.

Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_4 пояснив, що проживав з братом до його смерті. Він їздив на заробітки, а брат був дома, доглядав за тваринами, каліцтва у нього не було, у безпорадному стані він не був. Вказав, що позичив братові 1500 долларів США.

Допитана в судовому засіданні позивач ОСОБА_5 пояснила, що вона йому помагала, дала йому гроші на те, щоб його не вигнали з роботи в сумі 10000 гривень. Брат скаржився на стан здоров'я, проте інвалідом не був.

Допитана в судовому засіданнів свідок ОСОБА_9, яка була сусідкою ОСОБА_4 пояснила, що сестри піклувались про своїх братів. Померлий проживав зі своїм братом. Після родів ОСОБА_10 пішла жити до батьків і більше не приходила. Померлий пив горілку, ходив по селі і допомагав співмешканцям села, чим заробляв собі на життя. Сестри приходили до нього часто.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, який являється сином позивача ОСОБА_3 пояснив, що його матір позичила померлому в 2013 році гроші в сумі 10000 гривень, які він брав для лікування, проте куди саме їх витрачав йому невідомо. Вказав, що позичені кошти в сумі 10000 гривень були його. Родичі між собою жили добре та допомагали один одному.

В судовому засіданні були досліджені документи, зокрема:

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1.

Померлий ОСОБА_7 за життя заповіту не склав, що стерджується довідкою №1520 від 23.12.2013 року виданою Березинською сільською радою Миколаївського району Львівської області.

Згідно довідки №336 від 21.01.2014 року виданої Березинською сільською радою Миколаївського району Львівської області встановлено, що в житловому будинку в АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований він сам, його брат ОСОБА_4 і племінниця ОСОБА_12. Земельна ділянка на якій знаходиться житловий будинок не приватизована.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до копії свідоцтва про народженя НОМЕР_2 померлий ОСОБА_7 являється батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2013 року в Новороздільську держнотконтору Львівської області представником дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_10 була подана заява про прийняття спадщини.

Згідно заяв від 25.12.2013 року та 23.01.2014 року позивачі звернулись до компетентних органів нотаріату з заявами про прийняття спадщини, однак отримали постанови (№ 840102-31 від 21.07.2014 року) про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадщина не може бути оформлена на ім'я позивачів, так як вони не входять до кола спадкоємців за законом та/або заповітом. Спадкодавець заповіту не складав, тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем за законом першої черги у відповідності до ст.1261 ЦК України є малолітня дитина спадкодавця - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, заява від імені якої подана в Новороздільську держнотконтору представником дитини 25.12.2013 року. Оскільки позивачі є спадкоємцями другої черги, то права на спадкування вони не мають.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Крім цього, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику су справах про спадкування» роз'яснено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно п.п. 19, 20 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК ( 435-15 ), є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку,

вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом

порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має

право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день

його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається

таким, що не прийняв її.

У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у

спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про

право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову

частку.

Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з

урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також

інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового

стану спадкоємця.

Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК

(435-15) не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову

частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до

статті 1224 ЦК. Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на

основі правил глави 86 ЦК ( 435-15 ).

Спадкування за законом здійснюється почергово.

За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття

спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за

заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини

право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної

черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом

мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця

та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив,

та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають

рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку

батька, так і з боку матері.

В судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_7 вів активний спосіб життя, помер раптово, а тому у суду не має підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про те, що перед смертю ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкого захворювання та потребував сторонньої допомоги.

При цьому показання позивачів не можуть бути належними та допустимими доказами по даній справі, оскільки обставини наявності постійного лікування померлого, на думку суду можуть доводитися виключно медичними документами, висновками експертиз.

У зв'язку із наведеним, суд приходить до висновку, про те, що позивачі безпідставно вважають про наявність у них права, як спадкоємців другої черги, на зміну черговості спадкування та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємцем першої черги.

При цьому суд вважає, що позивачем не доведено факту ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, оскільки не представлено жодних доказів наявності в діях чи бездіяльності ОСОБА_6. умислу, спрямованого на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто що таке ухилення було пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Не встановлено судом і в ході судового розгляду наявності вказаного умислу в діях чи бездіяльності ОСОБА_6

Обставини того, що спадкодавець останні місяці перед смертю проживав із ОСОБА_4 і ОСОБА_12, а його дочка ОСОБА_6 проживала окремо не можуть бути підтвердженням факту ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Внаслідок того, що позивачами не доведено своє право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, відтак і позовні вимоги про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії Державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я., а також вимога про надання їм спадкоємцям за законом другої черги, права на спадкування разом із спадкоємцем за законом першої черги ОСОБА_6, після смерті спадкодавця ОСОБА_7 є безпідставними. А тому в задоволенні позову слід відмовити в цілому за його необґрунтованістю та не доведеністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1222, 1223, 1258, 1259 Цивільного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Головатий А. П.