Категорія 5 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю позивача, апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у від-критому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду цивіль-ну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Ін- спекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінниць- кій області про визнання права власності,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рі-шення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 ро-ку,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Інспекції державного архі-тектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено у повному обсязі ( т. 1, а. с. 133-136 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, позивач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасува-ти, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вважає оскаржу-ване рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповно з'ясованих обставин, що ма-ють значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення ( т. 1, а. с. 139-142 ).

Справа уже розглядалася в порядку касаційного провадження ( т. 1, а. 211-213 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу апелянта, представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши ма-теріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відпо-відно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріально-го права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвер-джених доказами, що були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підляга-ють доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які ма-ють значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 303 ЦПК України, згідно з роз'яснення-ми, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи врахо-вані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відпові-дають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно зас-тосовані норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального зако-нодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з помилковим застосуванням норм ма-теріального права до правовідносин, що мають місце між сторонами у справі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 24 вересня 2014 року ( т. 1, а. с. 211-213 ) зазначив необхід-ність апеляційному суду при розгляді даної справи надати належну оцінку то-му, що відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодек-су України ( про правовий режим самочинного будівництва )», у справах, пов'-язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають врахову-вати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будів-ництво, не набуває права власності на нього.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно ( частина друга статті 375 ЦК України ), тому на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб ( частина п'ята статті 376 ЦК України ). Суду апеляційної інстанції в даній справі належить встановити, чи є спірні приміщення новоствореними, чи це переобладнані старі приміщен-ня; перевірити, чи порушено вказаним будівництвом права інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що у власності ОСОБА_2 відпо-відно до договору купівлі-продажу від 02 листопада 1984 року перебуває 1/2 частина садиби АДРЕСА_1. Іншим співвласником 1/2 частини цієї садиби є відповідачка ОСОБА_4 Ще до набуття права влас-ності у жовтні 2003 року на частину нерухомого майна ОСОБА_4 ОСОБА_2 з дозволу виконавчого комітету Староміської районної ради народних де-путатів ( рішення від 15 серпня 1989 року № 214 «Про надання дозволу гро-мадянам району на спорудження прибудов до будинків і до їх частин побутово-господарських споруд та переобладнання існуючих приміщень» ) здійснив пе-реобладнання кухні під літерою 2-2, тамбура «І», але не ввів дані приміщення до експлуатації. Також позивачем переобладнані 1/2 частина хліва під літерою «Б» в сарай і гараж під літерою «Б». Вважаючи, що із змінами в законодавстві з 2012 року здійснене будівництво на належній йому земельній ділянці втратило статус самочинного, на підставі статті 376 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на збудовану прибудову до будинку, пере-обладнані приміщення коридорів, санвузла, кухні, трьох кімнат, тамбур «І» площею 3,9 кв.м., що становлять загальну площу 69,7 кв.м. в будинку під лі-терою «А», 1/2 частину гаража та сарая під літерою «Б», погріба «П», що в ці-лому складають 1/2 частину садиби № АДРЕСА_1 ( а. с. 2-5 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2013 року ( а. с. 106 ) до участі у даній справі в якості співвідповідача залучена Інс-пекція державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив, що саме непогодження відповідачкою як співвласницею ОСОБА_4 заяви ОСОБА_6 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області слугувало підставою для відмови у реєстрації його декла-рації про готовність об'єкта до експлуатації, хоча представник Інспекції ДАБК у Вінницькій області позов у судовому засіданні визнав і не заперечував щодо його задоволення. Однак, пославшись на норми статті 376 ЦК України та пра-вову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, суд визнав заявлену ОСОБА_2 вимогу безпідставною та відмовив у її задоволенні.

Висновок суду першої інстанції є помилковим.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішенням Старомісь-кого районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2010 року, яке ніким із сторін у справі не оскаржувалося та набрало законної сили ( т. 1, а. с. 13-16 ), позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земель-ною ділянкою між співвласниками жилого будинковолодіння був задоволений та такий порядок встановлений згідно кадастрового плану, виготовленого По-дільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру 10 груд-ня 2010 року, який є невід'ємною частиною цього судового рішення. В подаль-шому і ОСОБА_4, і ОСОБА_2 в установленому законом порядку офор-мили право власності кожен на свою частину земельної ділянки садиби. Зокре-ма ОСОБА_2 21, 23 грудня 2011 року на підставі рішення 8 сесії 6 скли-кання Вінницької міської ради від 01 липня 2011 року № 334 відповідно отри-мав Державні акти серій ЯК № 179717, ЯК № 179718 на право власності на земельні ділянки площами 0,0421 га, 0,0079 га для будівництва і обслугову-вання житлового будинку, господарських будівель і споруд ( т. 1, а. с. 59-60 ).

Тобто, як вказав суд касаційної інстанції, суд може визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, збудоване та переобладнане на при-ватній земельній ділянці, якщо це не порушує права інших осіб ( частина п'ята статті 376 ЦК України ).

Частиною 4 статті 338 ЦПК України встановлено обов'язковість для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи висновків і моти-вів суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення.

Проведеною 26 лютого 2015 року судовою будівельно-технічною експерти-зою ( висновок № 158, т. 2, а. с. 2-14 ) підтверджено, що добудова двох цегля-них стін до житлового будинку «А», де розташований тамбур «І» площею «а2», є новоствореним приміщенням; переобладнання, здійснені у прибудові «а», не є самочинними, оскільки у 1984 році дана прибудова прийнята в експлуатацію. У будинку «А» є реконструйоване старе приміщення; будівельні роботи щодо 1/2 частини сараю та 1/2 частини гаража літ. «Б» мають ознаки реконструкції, тобто є реконструйованими старими приміщеннями 1/2 частини хліву літ. «Б», який був об'єктом договору купівлі-продажу від 02 листопада 1984 року. Всі реконструйовані, переобладнані приміщення, збудований тамбур «І» знахо-дяться у задовільному стані та не можуть створити граничний стан ( руйнуван-ня ) суміжних будівель ( житлового будинку обох сторін у справі в цілому, са-рая «Б1», належного ОСОБА_4 ), не впливають на міцність і безпечність жи-тлового будинку «А» з прибудовами, господарських будівель і споруд садиби № АДРЕСА_1.

Оспорювані, невизнані права позивача щодо його права на збудовану при-будову до будинку, переобладнані приміщення підлягають судовому захистові, оскільки лише у зв'язку з відсутністю згоди відповідачки Інспекцією держав-ного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області йому було відмовлено у реєстрації декларації ( т. 1, а. с. 47 ). Іншого способу захисту сво-їх прав у позивача немає.

Колегія суддів приходить до висновку, що позитивне вирішення заявлених ОСОБА_2 в суд вимог не порушить прав будь-яких інших осіб.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 пояснив, що заперечень щодо задоволення позову у відповідачки немає, окрім визнання права власності ОСОБА_2 на обладнання 1/2 частини гаража «Б» через те, що в майбутньому у нього таким чином, враховуючи специфіку порядку ко-ристування присадибною земельною ділянку, появиться можливість зверну-тися в суд з позовом про встановлення земельного сервітуту для користування гаражем за призначенням.

Колегія суддів приходить до висновку, що така позиція відповідачки у справі не заслуговує на увагу та не є достатньою і законною підставою для від-мови у задоволенні позову ОСОБА_2 з огляду на те, що жодні права ОСОБА_4 раніше та на час вирішення спору судом не зачіпаються, а доказуван-ня своєї позиції у спорі не може грунтуватися на припущеннях ( частина 4 ст. 60 ЦПК України ).

Власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № АДРЕСА_2 тобто користувач суміжної із земельною ді-лянкою позивача відносно розташування 1/2 частини спірного гаража «Б» ОСОБА_7 21 січня 2012 року склала нотаріально посвідчену заяву про зго-ду на прийняття в експлуатацію гаража та сараю ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 228). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Ко-дексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Заява ОСОБА_2 стосовно відмови від позову в частині визнання права власності на погріб «П» підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі є неповне з'ясуван-ня судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обста-винам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або каса-ційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задово-лити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ко-ридор 2-1 площею 5,8 кв.м., санвузол 2-2 площею 3,6 кв.м., коридор 2-3 пло-щею 5,1 кв.м., кухню 2-4 площею 8,7 кв.м., кімнату 2-5 площею 14,6 кв.м., кім-нату 2-6 площею 14,6 кв.м., кімнату 2-7 площею 13,4 кв.м., тамбур «І» площею 3,9 кв.м., що складають загальну площу 69,7 кв.м. в будинку під літерою «А», 1/2 частину гаража «Б», 1/2 частину сараю «Б», що в цілому складають 1/2 час-тину садиби № АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 понесені судові витрати у справі з оплати судовим збором позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1265,06 гривень ( одна тисяча двісті шіст-десят п'ять гривень 06 коп. ).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набран-ня ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду ци-вільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: