Є. у. н. с. 512/130/15-ц
Провадження № 2/512/129/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі: головуючого - судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя в натурі, визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами та присадибну ділянку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя в натурі, визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами та присадибну ділянку.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 1999 року по 2010 рік він проживав однією сім'єю із ОСОБА_2. При цьому до 15.01.2004р. перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3.

За час спільного проживання з ОСОБА_2 в квітні 2001р. позивач придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, за ціною 1500 доларів США, про що останній надав відповідну розписку.

Договір купівлі-продажу № 651 від 13.04.2001р. позивач оформив на підставну особу - ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з метою приховати придбаний будинок від можливого розподілу.

Позивач за власні кошти робив ремонт, добудовував різні технічні споруди до 2003 року, відповідачка проживала разом з ним.

В червні 2003 року позивачем особисто придбано у ОСОБА_5 земельну ділянку розміром 0,589га, яка розташована поруч з будинком по АДРЕСА_1. Рішенням Савранської селищної ради від 18.07.2003р. за особистою заявою позивача відповідачу надано у власність зазначену земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, а 25.12.2009р. на ім'я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,101га. Витрати пов'язані із придбанням земельної ділянки і виготовлення державного акта були понесенні позивачем.

В лютому місяці 2010р., після закінчення будівництва та обслуговування житлового будинку позивачем здійснено пропозицію на реєстрацію шлюбу між сторонами та реєстрацію позивача за вказаною адресою, однак відповідач категорично відмовилася і розпочала різними способами вигонити ОСОБА_1 з будинку.

Позивач неодноразово пропонував відповідачу добровільно здійснити розподіл майна навпіл в нотаріальній конторі, оскільки сторони дійсно проживали разом однією сім'єю в період з 1999 року по 2010 рік.

У зв'язку з відмовою відповідача на добровільний поділ майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

27.05.2015р. в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Вказав, що факт його проживання однією сім'єю з відповідачем та інші обставини по справі також підтверджуються попередніми рішеннями як Савранського районного суду так і рішеннями апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності (а. с. 43).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думки сторін викладенні ними в процесі розгляду справи, показання свідків, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено.

15.08.1987р. ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 шлюб, який був зареєстрований відділом ЗАГС Савранського райвиконкому Одеської області, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.08.1987р. (а. с. 7).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області серії НОМЕР_3 від 15.12.2011р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис за №01 від 15.01.2004р. (а. с. 8).

Факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини прослідковується в рішеннях Савранського районного суду Одеської області про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_3 (а. с. 9) в якому судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 з іншою жінкою, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.04.2013р. (а. с. 31-33) зазначено, що шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_3 припинилися до розірвання шлюбу, а саме в 1999 році.

Даними рішеннями також спростовуються твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що сторони почали проживати як чоловік і дружина з 2003 року.

Крім того, факт спільного проживання сторін як подружжя підтверджується показами свідка ОСОБА_6, який вказав про те, що позивач є «хрещеним батьком» дитини свідка. Сторони часто відвідували сім'ю свідка і позивач представляв ОСОБА_2 як свою дружину. Свідок також вказав, що коли будинок став придатним для проживання, то сторони разом мешкали в ньому.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він проживає неподалік від будинку сторін. Давно і добре знає позивача, також знайомий і з відповідачкою. Після того, як позивач придбав будинок по АДРЕСА_1, свідкові стало відомо, що позивач та відповідач проживають однією сім'єю, вони спільно приймали участь в капітальному ремонті зазначеного будинку. Свідок часто зустрічав сторін на місцевому ринку під час покупки різних товарів, де вони поводили себе як чоловік та дружина.

У зв'язку із зазначеним суд дійшов висновку про можливість визнання факту проживання сторін, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період із 1999 року по 2010 рік.

На підставі договору купівлі-продажу будинку від 13.04.2001р., посвідченого нотаріусом Савранської державної нотаріальної контори за реєстровим №651, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 455 м. кв. був проданий ОСОБА_4 начебто ОСОБА_2 (а. с. 10).

Між тим, судом достовірно встановлено, що справжнім покупцем зазначеного житлового будинку є ОСОБА_1, що підтверджується наступними доказами.

Так, у своєму позові, ОСОБА_1 зазначив, що придбав будинок на ім'я ОСОБА_2, оскільки у цей період знаходився у зареєстрованому шлюбі. Тобто, з метою сховати від розподілу майно ОСОБА_1 придбав його на підставну особу -ОСОБА_2.

У судовому засіданні ОСОБА_1 також пояснив, що він з 1983 року працює в Савранській ЦРЛ на посаді лікаря-стоматолога і має стабільний високий дохід, а тому мав фінансову можливість придбати будинок за адресою АДРЕСА_1, за власні кошти. Але, на час придбання будинку він знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. Оскільки ОСОБА_1 планував розірвати шлюб з ОСОБА_3, то він, з метою зберегти будинок від розподілу, який здійснюється при розірванні шлюбу, оформив цей будинок на ім'я ОСОБА_2.

Крім пояснень ОСОБА_1, факт участі позивача в укладення договору підтверджується також і розпискою продавця за договором купівлі-продажу будинку від 13.04.2001р. ОСОБА_4, у якій зазначено, що гроші за проданий ним будинок за адресою АДРЕСА_1, у сумі 1500 доларів США він отримав від ОСОБА_1 (а. с. 11), а також пояснення брата покійного ОСОБА_4 - ОСОБА_8, який в судовому засіданні пояснив, що він був присутнім під час продажу його братом спірного житлового будинку, та був присутнім під час того коли ОСОБА_1 оплатив продавцю суму вартості будинку в розмірі 1500 доларів США.

Допитати ОСОБА_4 у якості свідка виявилося неможливим, оскільки на час розгляду справи він є померлим, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Савранського районного управління юстиції Одеської області 12.02.2002р. (а. с. 13).

Позивач за власні кошти робив ремонт, добудовував різні технічні споруди в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою та проживання за вказаною адресою.

Факт здійснення позивачем капітального ремонту в будинку за адресою АДРЕСА_1 підтверджують свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, які в судовому засіданні пояснили, що в період з 2001 по 2003 роки вони виконували різного роду будівельні та ремонтні роботи житлового спірного будинку. Наймом та оплатою їх праці займався позивач ОСОБА_1. Також позивач особисто займався забезпеченням будівельними матеріалами та обладнанням для виконання ремонтних та будівельних робіт. Відповідач періодично забезпечувала робітників харчуванням.

В червні 2003 року позивачем особисто придбано у ОСОБА_5 земельну ділянку розміром 0,589га, яка розташована поруч з будинком по АДРЕСА_1 (а. с. 12). Рішенням Савранської селищної ради від 18.07.2003р. за особистою заявою позивача відповідачу надано у власність зазначену земельну ділянку для обслуговування житлового будинку (а. с. 18), а 25.12.2009р. на ім'я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,101га (а. с. 16).

Крім того, з пояснень свідків судом встановлено той факт, що на даний час позивач продовжує проживати за адресою АДРЕСА_1 в приміщенні літньої кухні, а відповідач у житловому будинку.

З урахуванням викладеного та тих обставин, що на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, отримання у власність відповідачем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будинками сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, тієї обставини, що будинок був купленим за кошти ОСОБА_1, в будинку проводився капітальний ремонт та добудовувалися господарські споруди, суд дійшов висновку про можливість визнання даного житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України, який діяв на час припинення фактичних шлюбних відносин, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про визнання спірного майна спільною сумісною власністю, вважає, що вимоги позивача про розподіл майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 235, 377 ЦК України, ст. ст. 60, 62, 69, 70, 74 СК України, статтями 3, 11 118, 119, 213, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період із 1999 року по 2010 рік.

3. Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

4. Визнати земельну ділянку розміром 0,10га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, такою, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

5. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_5 виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області 26.12.2001 року, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

6. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_5 виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області 26.12.2001 року, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2, право власності на ? частину земельної ділянки розміром 0,10га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

7. Дане рішення є підставою для реєстрації речових прав заінтересованих осіб.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Савранського районного суду Одеської області. Особи які приймали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні при оголошенні рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копій судового рішення.

Суддя В. А. Лепеха