У Х В А Л А

26 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Савченко В.О., Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області, про визначення місця проживання дитини, надання тимчасового дозволу на вивіз дитини за кордон, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, встановлення режиму спілкування з батьком,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив встановити місце проживання доньки з батьком; визнати право неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на виїзд за межі України; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в супроводі батька до її повноліття; дозвіл на оформлення документів для виїзду за межі України без дозволу матері ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просила визначити місце проживання доньки з матір'ю; встановити ОСОБА_3 режим спілкування з донькою; дозволити перетинати кордон ОСОБА_5, до досягнення нею 18 років без письмового дозволу батька у супроводі матері з попередженням його через органи опіки за 10 днів до виїзду дитини за межі України і конкретне місце перебування дитини.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року у відкритті касаційного провадження відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, ч. 5 ст. 19, ч. 1 ст. 141 СК України та принцип 6 Декларації прав дитини.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2012 року в справі № 6-7584ск12 за позовом про визначення місця проживання дитини та її відібрання, за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини; від 06 лютого 2013 року в справі № 6-37292св12 за позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини; від 12 червня 2013 року в справі № 6-5478св13 за позовом про зміну проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом про визначення порядку спілкування з онукою та участі у її вихованні; від 18 вересня 2013 року в справі № 6-22997св13 за позовом про зміну місця проживання дитини; від 25 вересня 2013 року в справі № 6-33629св13 за позовом про відібрання дитини, визначення її місця проживання, відшкодування моральної шкоди та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів; від 07 березня 2014 року в справі № 6-215ск14 за позовом про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини; від 02 квітня 2014 року в справі № 6-55207св13 за позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину; від 11 червня 2014 року в справі № 6-5850св14 за позовом про визначення місця проживання дитини; від 18 червня 2014 року в справі № 6-14св14 за позовом про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження житла; від 25 червня 2014 року в справі № 6-4209св14 за позовом про позбавлення батьківських прав; від 19 листопада 2014 року в справі № 6-7117св14 за позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, справа має переглядатися за всіма доводами заяв, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» роз'яснено, що неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Із змісту заяви та долучених до заяви копій судових рішень, на які здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції, не вбачається неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, судові рішення ухвалені у справах, у яких підстави та предмет позову не є тотожними, та за різних встановлених судами фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутнє, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області, про визначення місця проживання дитини, надання тимчасового дозволу на вивіз дитини за кордон, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, встановлення режиму спілкування з батьком, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

В.О. Савченко

С.П. Штелик