Справа № 630/1094/14-ц
Провадження № 2/630/88/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області в складі:
головуючого судді Дем'яненко І.В.,
за участю секретаря Тимошенко К.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Люботин Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2, третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав
В позовній заяві ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести відповідні зміни до актового запису, стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. В судове засідання сторони не з'явились.
Позивачка ОСОБА_1 направила до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності,у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідача ОСОБА_2 про дату, час, місце розгляду справи повідомлено через засоби масової інформації, шляхом публікації оголошення про виклик до суду в газеті «Слобідський край» № 14 від 03 лютого 2015 року.
Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі та доцільність задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.9 ст. 77 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи, висловили свою думку, щодо заявлених позовних вимог. За згодою позивача суд постановляє заочне рішення
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю.
Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини.
В період з 2001 по 2007 рік сторони перебували у цивільному шлюбі. Шлюб між сторонами зареєстровано 22 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області. В період спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с.6). Батьками дитини записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року, що підтверджується з свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 186 від 30 червня 2010 року (а.с.5).
Відповідач добровільно свої обов'язки по утриманню дитини не виконує, в зв'язку з чим позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Як вбачається із заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2012 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання сина ОСОБА_3 2002 року народження, присуджено аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 20 серпня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Рішення ніким із сторін не оскаржувалося та набрало чинності,проте відповідач аліменти не сплачує.
Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
На підставі п.2) ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Батько дитини - ОСОБА_2 мешкає окремо від сина, не займається його вихованням, не цікавиться його життям.
Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_3. Син понад чотири роки не спілкується з батьком. Відповідач, в свою чергу, самоусунувся від участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина.
Покладений на відповідача, відповідно до рішення суду, обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина, він не виконує.
На даний час дитина не бажає спілкуватися з батьком, мешкати з ним, через байдужість батька, відсутність його участі в житті сина, що зазначено в висновку психолога (а.с.31).
З акту обстеження житлово- побутових умов проживання вбачається, що ОСОБА_3, 2002 року народження, мешкає разом з матір'ю ОСОБА_1,яка створила належні умови для проживання сина, займається його вихованням, духовним розвитком, турбується про його здоров'я, навчання. Поряд з тим, батько не займається вихованням та утриманням сина, мешкає окремо та не виявляє уваги до сина, не цікавиться його життям (а.с.34).
В довідці КП «Жилкомсервіс, дільниця №57» вказано, що за адресою АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її син ОСОБА_2,2002 року народження (а.с.7).
В матеріалах справи також знаходиться характеристика з місця навчання сина позивачки, де також зазначено, що батько не цікавиться навчанням сина, жодного разу до школи не навідувався, належної уваги вихованню сина не приділяє (а.с.8).
Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п. 16 вказаного пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
У відповідності до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно висновку Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в інтересах дитини, доцільно позбавити гр. ОСОБА_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 26-27).
Суд погоджується з наданим висновком, так як він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно до змісту ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток,навчання,створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Відповідач не скористався своїм правом надати суду заперечення проти заявлених позовних вимог.
Таким чином, у суду є всі правові підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки судом встановлено, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, що об'єктивно підтверджено наданими суду доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 148 Сімейного кодексу України за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.
Враховуючи викладені вище обставини, які свідчать про те, що забезпеченням, фізичним та духовним розвитком, навчанням дитини займається його мати, а батько не виконує своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку, що зміна прізвища дитини на прізвище матері цілком відповідає його інтересам, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі:
Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові втрати, які складаються з судового збору та витрат на публікацію оголошення в розмірі 467,7 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,61,88, 208, 209, 212--215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст.148, 150, 151, 164, 165, 166, ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" , Конвенцією про права дитини, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зобов'язати міський відділ реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції внести зміни до актового запису № 440 від 03 липня 2002 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, виконаного міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції.
Записати по батькові дитини «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3».
Записати прізвище дитини «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3».
Ім'я «ОСОБА_3» залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, і.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на публікацію оголошення в сумі 467,7 (чотириста шістдесят сім гривень 70 копійок) гривень.
На заочне рішення відповідачем протягом 10 днів, з моменту отримання копії рішення, до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. В. Дем`яненко