№ 336/951/15-ц
пр. № 4с/336/13/2015
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Наумові А.А.

за участі державного виконавця Пашковой О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2, в якій просить визнати дії державного виконавця, які виявилися у винесенні постанови про застосування заходів примусового приводу через органи внутрішніх справ, неправомірними та незаконними.

В судове засідання скаржник не з'явилась, про місце та час розгляду скарги повідомлена в установленому порядку. Клопотання скаржника від 12.02.2015 року про відкладення розгляду скарги судом залишено без задоволення, оскільки наявність в провадженні іншого суду господарської справи за участі КП «Водоканал» не виключає участь у розгляді такої справи іншого представника підприємства замість ОСОБА_1, зважаючи, що судом скаржник була повідомлена про місце та час розгляду скарги заздалегідь, що давало можливість вирішити питання про особисту участь у судовому засіданні або залучення представника для участі у розгляді скарги.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 про місце та час розгляду скарги повідомлений в установленому порядку, до суду направив клопотання про слухання скарги без його участі.

Відповідно до вимог ст. 386 ч. 2 ЦПК України скаргу розглянуто судом за відсутності боржника та стягувача.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягала на правомірності своїх дій, вказуючи, що боржникові двічі направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження, боржник ОСОБА_1 неодноразово запрошувалась до виконавчої служби, тому їй достеменно відомо про виконавче провадження, за місцем проживання та роботи боржника направлялись вимоги про явку до виконавчої служби, які ОСОБА_1 отримала в установленому порядку, але обов'язків з явки до органу виконавчої служби боржник не виконує, у зв'язку з чим було застосовано примусовий привід. Також державний виконавець вказала, що право на винесення постанови про примусовий привід боржника передбачено Законом України «Про виконавче провадження», тому її дії є цілком законними.

При вивченні матеріалів справи судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини. Судом визначено спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 шляхом встановлення систематичних побачень.

Як вбачається з тексту рішення суду та ухвали суду відповідач ОСОБА_1 брала участь в судових засіданнях як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій.

17.06.2014 року судом видано виконавчий лист, а 30.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_6 від 03.10.2014 року відкрите виконавче провадження з виконання рішення суду, встановлено строк для самостійного виконання. Як вбачається з пояснень державного виконавця та супровідного листа копія постанови направлена боржникові ОСОБА_1 03.10.2014 року простою кореспонденцією через брак коштів для відправлення постанови рекомендованим листом.

17.01.2015 року державним виконавцем Пашковою О.В. здійснювались виходи за місцем фактичного та зареєстрованого місць проживання ОСОБА_1, але двері за місцем фактичного проживання не відкрили, а за місцем реєстрації родичка боржника відмовилась назвати фактичне місцезнаходження ОСОБА_1 Державним виконавцем боржникові залишено письмову вимогу про необхідність явки до державної виконавчої служби 20.01.2015 року. У зазначену дату боржник не з'явилась.

22.01.2015 року рекомендованими листами відповідно до реєстру відправлення поштової кореспонденції за місцем проживання ОСОБА_1 та за місцем її роботи направлено вимоги про необхідність явки до державної виконавчої служби 27.01.2015 року. Вимогу за місцем роботи ОСОБА_1 отримано 26.01.2015 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення та особиста заява ОСОБА_1 від 27.01.2015 року. У визначену дату боржник до органу державної виконавчої служби не з'явилась.

27.01.2015 року державним виконавцем повторно на адресу ОСОБА_1 направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджено реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції.

Постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2 від 27.01.2015 року було застосовано примусовий привід боржника ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС за місцем фактичного проживання та місцем роботи.

При вирішенні скарги суд виходить з наступного.

Як вказує ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ч. 1, 2 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України судові рішення повинні виконуватись особами самостійно та добровільно і лише у випадку невиконання особою рішення суду воно виконується в примусовому порядку органами державної виконавчої служби.

Стаття 12 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року визначає обовязки боржника утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця.

Частина 7 ст. 12 Закону України № 606 визначає обовязок осіб, які беруть участь у виконавчому провадженні, сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Стаття 11 ч. 3 п. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року вказує, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

З матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця в судовому засіданні вбачається, що боржник ОСОБА_1, достовірно знаючи про рішення суду, яке набрало законної сили, відкрите виконавче провадження за виконавчим листом, протягом тривалого часу ухиляється від виконання рішення суду, вимоги державного виконавця щодо явки до органу державної виконавчої служби не виконує.

Твердження ОСОБА_1 про те, що її не повідомлено про відкриття виконавчого провадження суд вважає безпідставними та надуманими, оскільки ОСОБА_1 брала участь у розгляді цивільної справи в суді першої та апеляційної інстанцій, отримала вимоги державного виконавця про необхідність явки до органу державної виконавчої служби, але жодного разу свого обовязку не виконала.

Посилання ОСОБА_1, що вона не є стороною виконавчого провадження, оскільки не отримала постанови про відкриття виконавчого провадження, на нормах закону не ґрунтуються, оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Зважаючи, що саме ОСОБА_1 зазначена боржником у виконавчому листі суду, вона являється стороною виконавчого провадження та повинна дотримуватись вимог та виконувати обовязки, визначені Законом України № 606 для сторін виконавчого провадження.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Скаржником заявлено про визнання незаконними та неправомірними дій державного виконавця, які виявилися у винесенні постанови про застосування заходів примусового приводу через органи внутрішніх справ.

Натомість, Законом України «Про виконавче провадження» прямо передбачено право державного виконавця на вчинення таких дій. Будь-яких порушень, допущених державним виконавцем при вчиненні дій з винесення постанови, судом не встановлено, а скаржником у скарзі не визначено. Постанова державного виконавця не оскаржувалась, а з якою саме постановою з двох винесених державним виконавцем не згодна ОСОБА_1 у скарзі не вказано.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383, 386, 387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2, які виявилися у винесенні постанови про застосування заходів примусового приводу через органи внутрішніх справ, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк