АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1322/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/685/15 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

в січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, а саме 20748 грн. процентів за користування позикою та 252434 грн. пені за неналежно виконанні зобов'язання за договором позики грошей від 22.12.2010 року, посилаючись на те, що 22.12.2010 року вона позичила ОСОБА_3 кошти в сумі 76 000 грн. до 01.04.2011 року із сплатою 2 280 грн. відсотків за користування кредитом до закінчення строку. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між позивачем та ОСОБА_4 22.12.2010 року було укладено договір поруки, згідно якого відповідачі несуть солідарну відповідальність за договором позики. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.06.2014 року вирішено стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача борг за договором позики та відсотки за користування позикою, всього на загальну суму 187 988 грн. Рішення суду відповідачі на даний час не виконали, борг не сплатили. Умовами договору позики передбачено строк дії договору до його повного виконання, оскільки борг відповідачі не погасили, тому станом на 26.12.2014 року заборгованість відповідачів становить 273 182 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 20748 грн. відсотків за користування позикою та 69160 грн. пені за неналежно виконанні зобов'язання за договором позики грошей від 22.12.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) в користь позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) 899 грн.08 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що згідно рішення суду про стягнення боргу за договором позики від 22.12.2010 року вже проводиться стягнення, на виконанні Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції знаходиться два виконавчих листи щодо стягнення 187988 грн. заборгованості, з яких 22000 грн. нею вже погашено, крім того вона написала заяву про стягнення вищевказаної заборгованості з її пенсії. Також просить врахувати, що сума нарахованих відсотків значно перевищує розмір самої позики. Одночасно просить застосувати щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 252434 грн. строк позовної давності, оскільки даний строк становить один рік та розпочався з моменту коли позивач дізнався про порушення її права а саме 01.04.2011 року та закінчився 01.04.2012 року.

У судове засідання апелянт ОСОБА_3 не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить долучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку апелянта такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що наявність рішення суду про стягнення боргу та відсотків, яке не виконується позичальником та поручителем, не позбавляє права кредитора на отримання відсотків після винесення рішення суду та пені за неналежне виконання зобов'язань.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується і вважає його обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.598 ЦК зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 69 160 грн. боргу та 118828 грн. відсотків за користування кредитом за 36 місяців перед зверненням до суду.

Однак, відповідачі не виконали вказаного рішення суду, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті процентів за період з 26.06.2014р. по 26.12.2014р. в сумі 20748 грн., а також пеня в розмірі 252434 грн. за період з 26.01.2014р. по 26.01.2015р., тобто за 12 місяців перед зверненням кредитора до суду.

Аналіз змісту договору позики від 22.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, з якого випливають спірні правовідносини, та положень статей 599, 600, 601, 604-609 ЦК, які визначають підстави припинення дії договору, не пов'язують наявність судового рішення про стягнення боргу та процентів за інші періоди невиконання боржником зобов'язання із правовим наслідком у формі припинення правовідносин сторін і зобов'язання поручителя.

Тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що рішенням апеляційного суду від 26.06.2014 року вже стягнута заборгованість за даним договором позики, то інші стягнення по тому ж самому договору позики (нарахування відсотків уже після рішення суду та під час проведення виконавчих дій) є такими, що суперечить законодавству. Крім цього, рішення суду про стягнення основного боргу і процентів не припинило правовідносини, які виникли за спірним договором позики.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що судом відносно стягнення пені не застосовано строку позовної давності, оскільки аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак