04.02.2015 Справа № 363/3707/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Подшибякіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2014 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив визнати земельну ділянку площею 0,1498 га, кадастровий номер 072720102, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі. В період шлюбу, 8 липня 2011 року їх син ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1498 га, кадастровий номер 072720102, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В 2012 році на даній земельній ділянці, за їх з відповідачкою спільні кошти, було збудовано будинок, у зв'язку з чим вартість земельної ділянки істотно збільшилась. Згідно висновку про проведення експертної оцінки від 20 серпня 2014 року, відповідно до якого вартість земельної ділянки становить 177 079 грн.

18 серпня 2014 року ним було направлено відповідачу лист щодо визнання вказаної земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, відповіді на даний лист відповідачкою не було надано.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 скористалася своїм правом, передбаченим статтею 123 ЦПК України та подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, про визнання права власності у якій на підставі статей 319, 392 ЦК України просила визнати за нею право власності на ту саму земельну ділянку.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав та просив про його задоволення із викладених у ньому підстав. Щодо задоволення зустрічного позову заперечував, вважаючи його безпідставним.

В свою чергу представник відповідача за первісним позовом заперечував щодо задоволення первісного позову та наполягав на задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 230651, зареєстрований 10 липня 2009 року, ОСОБА_3 згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 1 лютого 2008 року № 596 зазначений як власник земельної ділянки площею 0,1498 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно договору дарування від 8 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1498 га, кадастровий номер 07 272 0102, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до висновку спеціаліста ФО-П ОСОБА_5 ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1498 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, станом на 20 серпня 2014 року становить 177 079 грн. (а.с. 7).

18 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з листом щодо визнання земельної ділянки, площею 0,1498 га, кадастровий номер 07 272 0102, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя (а.с. 8).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позов положеннями, закріпленими не лише у статті 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а й нормами законодавства закріпленими у статті 62 СК України.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час, відповідно пункту 2 частини 1 статті 57 СК України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю чоловіка або дружини

На думку позивача, підставою для збільшення вартості спірної земельної, стало будівництво на її території житлового будинку.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у статті 11 ЦПК України йдеться про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, належних доказів про наявність побудованого будинку по вул. Пашковій, 4 у смт. Димер Вишгородського району Київської області - позивачем суду не надано.

Тому, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 СК України, спірна земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2

За таких обставин, з урахування норм матеріального права, на яких ґрунтується первісний позов, суд вважає що він не підлягає задоволенню на основі диспозиції частини 1 статті 62 СК України, на яку посилався позивач, у зв'язку із його недоведеністю та необґрунтованістю.

Що стосується зустрічного позову до ОСОБА_1 про визнання права власності, то на переконання суду, і він не підлягає задоволенню.

Адже, зустрічний позов ОСОБА_2 ґрунтується на положеннях статті 392 ЦК України, відповідно до якої, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи із правової природи зустрічного позову, ОСОБА_2 звернулася до суду із ним у зв'язку із зверненням ОСОБА_1 із позовом до неї про визнання спірної земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Обґрунтування та обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, встановлені судом при вирішенні первісного позову, за результатами якого суд прийшов до переконання про потребу відмовити у його задоволенні, що по суті є достатніми для захисту прав ОСОБА_2, як власника нерухомого майна, на яке претендував позивач за зустрічним позовом.

Тому, з мотивів, викладених у зустрічній позовній заяві, судом не вбачається підстав для його задоволення, так як на час розгляду справи у суді ОСОБА_2 є власником зазначеної земельної ділянки, а її право власності на неї зареєстроване у встановленому законом порядку.

З врахуванням змісту статті 88 ЦПК України, підстави для стягнення судових витрат як за первісним так і за зустрічним позовом судом - відсутні.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя