АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4841/15 Справа № 204/225/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 38341 грн. 00 коп.; моральну шкоду у сумі 6000 грн. 00 коп.; судові витрати у сумі 626 грн. 21 коп.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 26 липня 2014 року ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Джилі» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул.Героїв Сталінграду в районі перехрестя з вул.Будівельників у м.Дніпропетровську, при зміні напрямку руху праворуч, не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого, скоїв зіткнення з належним позивачу транспортним засобом «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 та рухався праворуч від нього у попутному напрямку. Після цього, транспортний засіб «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 по інерції продовжив рух та скоїв наїзд на електроопору та рекламний щит, в результаті чого, автомобіль отримав механічні ушкодження. В результаті дорожньо - транспортної пригоди були викликані співробітники ДАЇ, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 13 серпня 2014 року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 400 грн. Згідно висновку спеціаліста №30071411-А від 15.08.2014 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті ДТП, складає 65391 грн. 35 коп. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп., проте, розмір фактичної шкоди при оплаті проведених ремонтних робіт склав суму 88341 грн. 00 коп., у зв'язку з чим, матеріальна шкода, яка залишилась не відшкодованою відповідачем складає суму у розмірі 38341 грн. 00 коп. Крім того, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних страждання, викликаних виникненням не передбаченими змінами у способі життя, позивач витрачала час та кошти на ремонт автомобіля, тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 6000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 38341 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 383 грн. 41 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди та просить ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення вимог позову, щодо відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3.

ОСОБА_3, також звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що судом не повно з'ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення яким стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15391 грн та пропорційно змінити розмір стягнутого судового збору.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 на праві власності належить транспортний засіб «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (арк.с.8).

Власником транспортного засобу «Джилі» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3.

26 липня 2014 року ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Джилі» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул.Героїв Сталінграду в районі перехрестя з вул.Будівельників у м.Дніпропетровську, при зміні напрямку руху праворуч, не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним позивачу транспортним засобом «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 та рухався праворуч від нього у попутному напрямку. Після цього, транспортний засіб «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 по інерції продовжив рух та скоїв наїзд на електроопору та рекламний щит, в результаті чого, автомобіль отримав механічні ушкодження. В результаті дорожньо - транспортної пригоди були викликані співробітники ДАЇ, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 400 грн. (арк.с.7).

Оскільки, власником транспортного засобу ««Джилі» державний реєстраційний номер НОМЕР_1; є ОСОБА_3, останній і повинен відшкодувати спричинену шкоду.

07 квітня 2014 р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №5490082, відповідно до якого страховиком було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строком дії з 08 квітня 2014 року по 07 квітня 2015 року (арк.с.57).

Згідно висновку спеціаліста №30071411-А від 15.08.2014 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті ДТП, складає 65391 грн. 35 коп. (арк.с.9-17).

Встановлено, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп. (арк.с.23).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до висновку спеціаліста №30071411-А від 15.08.2014 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті ДТП, складає 65391 грн. 35 коп.

Проте, автомобіль «Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу, було відремонтовано та вартість його відновлюваного ремонту склала 88341 грн. 00 коп. (арк.с.18,19).

Тому, розмір матеріальної шкоди має бути розрахований наступним чином: 88341 грн. 00 коп. витрати (реальні збитки) на фактичний ремонт автомобіля (арк.с.18,19) - 50000 грн. 00 коп. страхове відшкодування (арк.с.23) = 38341 (тридцять вісім тисяч триста сорок одна) грн. 00 коп., та який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення матеріальної шкоди, правильно встановив, що за таких обставин обов'язок сплатити різницю між розміром матеріальної шкоди, заподіяної позивачеві внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу у ДТП, і сумою страхового відшкодування покладається саме на заподіювача шкоди,

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз вищевказаних правових норм дає можливість дійти висновків про те, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження повної вартості понесених ним витрат на проведення відновлювального ремонту належного йому автомобіля, які ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку не спростовані при розгляді справи судом як першої, так і апеляційної інстанції, то позовні вимоги ОСОБА_2, про стягнення різниці між вартістю цього ремонту та сумою страхового відшкодування обґрунтовано задоволенні, у зв'язку з чим рішення місцевого суду в частині стягнення матеріальної шкоди слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, про те, що Позивачкою не доведено розмір збитків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_2 доведено розмір реальних збитків у сумі 88341 грн. у підтвердження чого були надані суду належні докази у вигляді товарного чеку з магазину та нарядів - замовлень, виданих ТОВ «ОВАЛ», яким проводилися роботи з ремонту пошкодженого автомобілю, яким місцевий суд належну оцінку, а Відповідач, в свою чергу нічим їх не спростував.

Щодо посилання Відповідача в апеляційній скарзі на обов'язок страхової компанії відшкодувати Позивачу моральну шкоду відповідно до полісу № АС 5490082, апеляційний суд зазначає, що вказаний поліс жодних умов щодо виплати потерпілому відшкодування за моральну шкоду не містить.

Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у ч.З п.16 та ч.2 п.21 постанови від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземі транспортних засобів (статті 9, 22 Закону N 1961-IV). У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо тих обставин, що згідно товарного чеку невідомою особою придбані зимові шини у кількості 4 штук на 6000 грн., тоді як ДТП сталося 26.07.2014 року і на пошкодженому автомобілі не могли бути зимові шини, крім цього, з довідки ДАЇ не вбачається пошкодження усіх 4-х коліс - є безпідставними, оскільки зимові шини на суму 6000 грн. були придбані під час ремонту автомобіля, а саме взимку - тобто в сезон, в який не дозволяється використання літніх шин, окрім того зимові шини мають нижчу вартість ніж літні.

Товарний чек не є іменним документом, тому в ньому не вказане прізвище особи, яка здійснювала покупку.

Щодо придбання та повної заміни 4 коліс, в той час, як пошкоджено лише 2, на нові, апеляційний суд зазначає, що діючими нормативними актами, для безпечної експлуатації транспортних засобів, не передбачено заміну коліс лише з певного борту ТЗ, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 у цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Посилання скарги ОСОБА_3 на те, що ТОВ «ОВАЛ» знаходиться у м.Нікополі і викликає сумнів у тому, що позивачка, яка мешкає у м.Дніпропетровську, взагалі там ремонтувала автомобіль не можуть бути прийняті до уваги та не мають значення для справи, оскільки, як пояснила Позивач - станція технічного обслуговування, на якому проводився ремонт автомобілю, знаходиться у м. Дніпропетровську, куди запрошувався Відповідач під час ремонту автомобіля.

Посилання Відповідача на те, що фактично сума збитків складає 65391,35 грн. є безпідставним виходячи з наступного.

Розмір збитків (вартість ремонту с НДС) згідно висновку експерту - оцінювачу ПП ОСОБА_5, проведеному на замовлення СК «Кредо», склав 101596,75 грн.

Щодо суми 65391,35 грн, апеляційний суд зазначає, що вона складає вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно ч.З п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Теж саме викладено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Беручи до уваги викладене, місцевий суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди з дотримання норм матеріального та процесуального права та у відповідності з наявними матеріалами справи.

Відмовляючи ж в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що позивачем не було надано письмових доказів на підтвердження спричинення саме їй моральної шкоди, тим самим позивач, зазначених обставин не довела, що стало підставою для відмови у позові в цій частині.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

За змістом ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З вини відповідача, який керував автомобілем і допустив порушення Правил дорожнього руху, що встановлено судовим рішенням в адміністративній справі, позивачці завдана матеріальна шкода, а також спричинені моральні страждання, (які полягають саме у факті завдання шкоди її майну та з вирішенням питань, що виникли внаслідок завдання такої шкоди, а не тою обставиною, що Позивач не була учасником ДТП), які повинен відшкодувати відповідач ОСОБА_3

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року, з подальшими змінами « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Суд при постановлені рішення дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності моральної шкоди у Позивача та в свою чергу, не врахував наявність тяжкість моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках Позивача, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На підставі наведеного, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_2 інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, визначивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в 2000 грн.

За таких обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 необхідно змінити та ухвалити в цій частині рішення в порядку ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2015 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 243,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: