Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/790/15 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначалось, що 02.09.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачкою було укладено договір №б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 19.03.2014 року виникла заборгованість - 22847,22 грн., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 11248,07 грн. - заборгованість по процентам, 7035 грн. - заборгованість по комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1064,15 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 22847,22 грн. за кредитним договором №б/н від 02.09.2008 року, яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 11248,07 грн. - заборгованість по процентам, 7035 грн. - заборгованість по комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1064,15 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника банку та заперечення відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, передбачений ст. 257 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Судом встановлено, що 02.09.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачкою було укладено договір «Швидка готівка» №б/н, за яким відповідачка отримала грошові кошти готівкою у розмірі 3 000 грн. (а.с. 8).

Відповідно до довідки про стандартні умови кредитування А-Банку та орієнтовну сукупну вартість Cash - кредиту, яка підписана відповідачкою кредит їй наданий на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто строк повернення кредиту встановлено 02.09.2009 року. Повернення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних ануітентних платежів, кількість яких залежить та дорівнює строку кредитування (а.с. 9).

Згідно з розрахунком банку станом на 19.03.2014 року відповідачка має заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 22847,22 грн., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 11248,07 грн. - заборгованість по процентам, 7035 грн. - заборгованість по комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1064,15 грн. - штраф (процентна складова).

Із матеріалів справи вбачається, що договір «Швидка готівка» між сторонами укладений 02.09.2008 року, строк дії договору зазначений 12 місяців, тобто до 02.09.2009 року, а банк звернувся з позовом до суду тільки 30.04.2014 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності, оскільки з дня укладення договору, 02.09.2008 року, вона не сплачувала суму кредиту, а банк звернувся з позовом до суду тільки 30.04.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Доводи банку про те, що строк позовної давності не пропущений, оскільки сторони домовилися про те, що договір діє на протязі 12 місяців, якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін, тому договір автоматично пролонговано та на даний час договір діє, оскільки жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати, являються необґрунтованими та суперечать вищезазначеним вимогам закону.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу(ст. 257 ЦК України), а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 01 жовтня 2014 р. №6-134цс14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, пояснення та заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів вважає, що позивач недобросовісно виконав обов'язки щодо своєчасного звернення до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором, чим штучно збільшив суму, яка на думку банку підлягає стягненню з боржника і яка значно перевищує розмір кредиту, що є несправедливим по відношенню до клієнта.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: