Провадження № 22-ц/780/4220/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 26 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в результаті порушення фінансових зобов"язань та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в результаті порушення зобов'язань, невиконання фінансових зобов'язань та відшкодування моральної шкоди за борговими розписками.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період 2009-2011 років ним було надано ОСОБА_3 в борг 62000 доларів США та 15000 доларів США.

Вищезазначені грошові кошти позивач передавав ОСОБА_3 частками в присутності свідків, і остання запевняла його, що віддасть зазначені кошти та проценти за їх користування. Проте, протягом тривалого часу грошові кошти так і не були повернуті.

22.11.2011 року ОСОБА_3 в присутності нотаріуса власноручно написала розписку про наявність фінансових зобов'язань перед ОСОБА_2 В заяві також зазначено, що вона зобов'язується повернути вищезазначену суму грошей у повному обсязі. При цьому зазначила, що вона має намір повернути дану суму під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Оленівської сільської ради Чорноморського району АР Крим. При чому, остання вказала себе як фактичного власника вищезазначеної земельної ділянки згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 24.02.2009 року.

Проте, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 24.02.2009 року, власником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 є ОСОБА_4

У зв'язку із неповерненням боргу позивач направляв рекомендованим листом на адресу ОСОБА_3 офіційні претензії щодо повернення йому грошових коштів, які вона отримувала особисто.

На думку позивача, відповідно до взятих на себе зобов'язань сім'єю Шуст-Шипилін, який є рідним братом ОСОБА_3, останніми заборговано перед позивачем на суму у розмірі 77000 доларів США, що за курсом НБУ становить 1212719,20 грн.

Враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України, позивач зазначив, що також підлягають стягненню з відповідачів на його користь 3 % річних у загальному розмірі 14370 доларів США, що за курсом НБУ становить 226321,72 грн. та пеня за вищезазначеною заборгованістю становить 500049 грн.

Загальна сума заборгованості становить 123120 доларів США, що за курсом НБУ становить 1939090 грн.

Також позивач зазначив, що протиправними діями ОСОБА_3 йому та його сім'ї було спричинено значну моральну шкоду, яку він оцінює, виходячи із власного переконання, у розмірі 40000 доларів США, що за курсом НБУ становить 629984 грн.

Позивач просив суд стягнути в якості виконання боргових зобов'язань грошові кошти з ОСОБА_3 на його користь у розмірі загальної суми стягнення грошових коштів за порушення невиконання фінансових зобов'язань 123120 доларів США, що за курсом НБУ становить 1939090 грн, з яких: основний борг - 77 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 1212719,20 грн.; 3 % річних - 14370 доларів США, що за курсом НБУ становить 226321,72 грн.; пеня у розмірі 31750 доларів США, що за курсом НБУ становить 500049 грн. та спричинену моральну шкоду у розмірі 629984 грн.

Після неодноразових уточнень позовних вимог просив стягнути в якості виконання боргових зобов'язань грошові кошти з ОСОБА_3 на його користь суму боргу в розмірі 77000 доларів США, що за курсом НБУ становить 2144450 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 13000 доларів США, що за курсом НБУ становить 362050 грн.; пеню у розмірі 38087 доларів США, що за курсом НБУ становить 1060722, 90 грн.; моральну шкоду в розмірі 2785000 грн.; судові витрати покласти на ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилається на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд безпідставно не взяв до уваги заяву та розписку ОСОБА_3 від 22.11.2011 року, які підтверджують факт передачі позивачем відповідачці коштів у розмірі 62000 доларів США та 15000 доларів США.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що всупереч вимогам законодавства позивачем не надано доказів існування між ним та ОСОБА_3 договірних відносин на підставі договору позики. Окрім того, ні в позовній заяві, ні в розписці, ні в поясненнях учасників процесу не зазначений конкретний момент передачі грошових коштів за договором позики, а також відсутня вказівка про повернення боргу до певної дати, що в сукупності підтверджує те, що між сторонами договір позики не укладався.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2011 року ОСОБА_3 написала заяву в присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В., в якій підтвердила факт існування фінансових зобов'язань, що виникли в січні 2009 року перед ОСОБА_2 в сумі, еквівалентній 62000 (шістдесят дві тисячі) доларів США. В заяві також зазначено, що вона зобов'язується повернути вищезазначену суму в повному обсязі під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Оленівської сільської ради Чорноморського району Автономної Республіки Крим. Загальна площа земельної ділянки становить 1,9924 га, цільове призначення земельної ділянки - для рекреаційного призначення. При цьому остання вказала себе як фактичного власника вищезазначеної земельної ділянки згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 24.02.2009 року (а. с. 7).

Крім того, в той же день 22.11.2011 року ОСОБА_3 також написала заяву (розписку), відповідно до змісту якої зазначила, що вона бере на себе фінансові зобов'язання перед ОСОБА_2 в сумі, еквівалентній 15000 доларів США. Дані обов'язки пов'язані з вирішенням земельних питань Зобов'язалась повертати частинами (а. с. 9).

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору позики позивач суду не надав.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою в тому числі для всіх судів України при застосуванні зазначених норм права у подібних правовідносинах, дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтю 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що всупереч вимог ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження існування між ним та ОСОБА_3 договірних відносин на підставі договору позики, оскільки надані позивачем дві заяви не містять як самого факту отримання відповідачкою зазначених у цих заявах грошових сум у борг із зобов'язанням їх повернення, так і дати їх отримання.

З урахуванням наведеного, оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, а із наданих позивачем заяв цього не вбачається, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді