АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
№22-ц/796/3756/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, третя особа Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дітям: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_8 та дозволити виготовити для цього необхідні документи, до 16 років.

Позивач послалась на те, що сторони від шлюбу мають двох дітей які з кінця 2011 року проживають з матір'ю в Польщі, де вона має право на тимчасове мешкання у зв'язку з тим, що нею укладено трудовий контракт з 31 січня 2012 року по 9 січня 2015 року.

Зазначає, що діти там відвідують школу та садочок. З відповідачем склались неприязні стосунки і він не бажає добровільно надати їй згоду на вивіз дітей за кордон, про що він повідомив позивача у квітні 2013 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8, третя особа Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що в судовому порядку визначено місце проживання дітей разом з матір'ю за місцем постійного проживання в Україні, а тому, з огляду спрямованість національного та міжнародного законодавства на регулювання сімейних відносин з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, такі повинні проживати з позивачем у Польщі, за місцем її роботи.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо неможливості отримання нотаріальної згоди відповідача на виїзд дітей, крім того не вказує тривалість виїзду, країну та мету.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є колишнім подружжям і від спільного проживання у шлюбі мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей з позивачем ОСОБА_1 за місцем постійного проживання в Україні: АДРЕСА_1.

Позивач, як на підставу задоволення свого позову, вказує на те, що відповідач порушуючи права дітей не надає дозволу на їх виїзд за кордон.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частинами 1 та 2 ст.155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-Х11 від 21.01.1994 року.

Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст.11 ЦПК України, в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, вірним є висновок суду про те, що вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволенні, оскільки нею не надано суду належних та допустимих доказів щодо неможливості отримання нотаріальної згоди відповідача на виїзд дітей та не вказано тривалість виїзду, країну та мету.

Посилання апелянта на те, що вона 23 січня 2015 року зверталась до відповідача із заявами про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон до Республіки Польща на період з 22 березня 2015 року по 15 квітня 2015 року та 26 січня 2015 року із заявою про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вказані дії були вчинені позивачем після ухвалення судом рішення, а тому на правильність висновків суду не впливають.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було дано невірну оцінку доказам колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: