Справа № 307/4282/14-ц
Провадження № 2/307/271/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 лютого 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Промислово-інвестиційний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", про тлумачення правочину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Промислово-інвестиційний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", про тлумачення правочину.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством "Промислово-інвестиційний банк" укладено договір кредиту № 1882, за умовами якого банк зобов'язався видати а позичальник отримати кошти в сумі 20 507,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 25 жовтня 2014 року. Згідно п. 6.8. даного кредитного договору сторони домовилися, що будь-які протиріччя, що можуть виникнути при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років. ТзОВ "Кредитні ініціативи", як правонаступник первісного кредитора, на підставі договору відступлення права вимоги, звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості. Нею, як відповідачем, було подано заяву про застосування строків позовної давності. За таких обставин є необхідність тлумачення умов правочину щодо термінів позовної давності (договірний строк тривалістю 10 років та загальний визначений законодавством тривалістю 3 роки та спеціальний тривалістю в 1 рік) та їх правові наслідки. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення. Зокрема, під час погодження умов договору з Публічним акціонерним товариством "Промислово-інвестиційний банк" вони домовлялися, що будь-які протиріччя, що можуть виникнути при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку. При тому умовою застосування строку позовної давності тривалістю 10 років є проведення переговорів, недосягнення результатів при їх проведенні. При зверненні в суд з позовом у сторін не має протиріч, так як подача позову є способом захисту цивільного права позивача, яке в подальшому несе наслідки (стягнення боргу повністю частково в межах доведеності вимог тощо). Саме направлення досудової вимоги, претензії, нагадування не являється процедурою проведення переговорів у розумінні п. 6.8. кредитного договору. Отже, згідно домовленості, базовою умовою застосування строку позовної давності терміном 10 років є наявність протиріч між сторонами які попередньо проводяться шляхом переговорів, а в разі недосягнення згоди у судовому порядку. Переговорів щодо змін умов договору, підвищення відсоткової ставки, припинення договору, шляхи позасудового врегулювання заборгованості сторони не проводили, за їх наслідками жодних протокольних рішень не ухвалювали. Таким чином, на її думку, збільшена позовна давність на звернення з позовом про дострокове стягнення заборгованості в межах ч. 2 ст. 1050 ЦК України не регулюється п. 6.8. кредитного договору, а регулюється чинним законодавством, що відповідає вимогам п. 7.4. кредитного договору де зазначено, що питання неврегульовані даним договором, регулюються чинним законодавством.Просить провести тлумачення п. 6.8 та п. 7.4. кредитного договору № 1882 від 25 жовтня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 на предмет чи являється п. 6.8. кредитного договору без проведення переговорів договірним строком позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості чи при відсутності переговорів між сторонами до спірних правовідносин у взаємозв'язку з п. 7.4. кредитного договору застосовується строк позовної давності визначений чинним законодавством України.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду надіслав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.21).

Представник відповідача - публічного акціонерного товариства "Промислово-інвестиційний банк" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду заперечення на позовну заяву, просив в позові відмовити.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

25 жовтня 2007 року між позивачем (позичальник) та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком був укладений кредитний договір № 1882, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_1 у тимчасове користування кошти у сумі 20 507 дол. США у порядку та на умовах, визначених договором, а остання взяла на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту, відсотків за його користування шляхом перерахування на рахунок банку необхідного платежу згідно з графіком погашення кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 24 жовтня 2014 року.

Згідно п.6.8. даного договору, будь-які протиріччя, що можуть виникнути при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років.

Із п.7.4. цього ж договору вбачається, що питання не врегульовані даним Договором, регулюються чинним законодавством України.

Зазначені положення п.6.8. та 7.4. кредитного договору позивач вважає спірними, оскільки на його думку збільшена позовна давність на звернення з позовом про дострокове стягнення заборгованості в межах ч. 2 ст. 1050 ЦК України не регулюється п. 6.8. кредитного договору, а регулюється чинним законодавством, що відповідає вимогам п. 7.4. кредитного договору де зазначено, що питання неврегульовані даним договором, регулюються чинним законодавством.

Згідно із ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК, стаття 37 ЦПК) в порядку позовного провадження.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином, сторони договору в силу ст. 259 ЦК України мають право збільшити позовну давність як загальну, так і спеціальну.

Зі змісту п. 6.8. договору як у його окремому тлумаченні, так і у зв'язку з іншими пунктами договору, в тому числі і п.7.4. даного договору, не вбачається обмеження сфери його регулювання іншими нормами чи вимогами. Натомість, цим пунктом погоджено збільшити строк позовної давності в загальному, без обмеження якимось конкретними вимогами чи нормами. Таке формулювання положень цих пунктів логічно та змістовно не вимагає додаткової конкретизації досягнутих домовленостей певним переліком вимог.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що слова і поняття, які вживаються в п.6.8. та п.7.4. договору дають змогу з'ясувати зміст правочину, і за таких обставин, підстави для тлумачення кредитного договору № 1882 від 25 жовтня 2007 року відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213, 257, 258, 259, 525, 526, 629, 637 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 58-60, 88, 197, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Промислово-інвестиційний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", про тлумачення правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які беруть участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Ніточко