АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

секретар: Кусяк М.Д.

за участю представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнані винними і засуджені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України; їм призначено покарання у виді 3 років та шести місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки.

Вказує, що внаслідок тілесних ушкоджень, спричинених йому ОСОБА_3, ОСОБА_4 він на протязі майже місяця змушений був лежати на животі так як кожен, навіть незначний рух завдавав йому нестерпного болю, лікувався вдома, догляд за ним здійснювали матір та сестра. На його лікування було витрачено, майже шість тисяч гривень, в основному на придбання обезболюючих препаратів, перев'язочних матеріалів та ліків профілактичного характеру.

Таким чином, своїми спільними умисними злочинними діями відповідачі спричинили йому матеріальну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 грн.

№ 22ц-199/15 головуючий по 1 інстанції Кибич І.А

Категорія: 30 доповідач Кулянда М.І.

Зазначає, що під час судового розгляду він не заявляв цивільного позову, оскільки між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про відшкодування ними заподіяної злочином матеріальної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп., яку вони зобов'язались добровільно відшкодувати на протязі одного місяця, про що 17 березня 2014 року написали розписку.

Крім, завданої матеріальної шкоди, він зазнав моральних та фізичних страждань, які визвали негативні зміни у його житті. Наслідки перенесеної травми призвели до порушення сну, спогади про дану подію завдають негативних переживань, досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою винуватців. Зазначив, що ОСОБА_3 завдав йому моральної шкоди в розмірі 2 500 грн. 00 коп., ОСОБА_4 завдав йому моральної шкоди в розмірі 1 500 грн. 00 коп.

У зв'язку з наведеним, просив суд стягнути із ОСОБА_3 на його користь 3 500 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 2 500 грн. 00 коп. моральної шкоди; із ОСОБА_4 на його користь 1 500 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 1 500 грн. 00 коп. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 спричинену матеріальну шкоду в сумі 3 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 спричинену моральну шкоду в сумі 2 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 спричинену матеріальну шкоду в сумі 1 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 спричинену моральну шкоду в сумі 1 500 грн. 00 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

На дане рішення ОСОБА_3, ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції в частині стягнення з них матеріальної шкоди скасувати, а в частині стягнення з них на користь ОСОБА_5 моральної шкоди змінити на 500 грн. 00 коп. з кожного.

Апелянти вважають, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; - недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; - невідповідність висновків суду обставинам справи; - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 на придбання ліків для лікування завданих відповідачами тілесних ушкоджень витратив кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп., які відповідачі зобов'язалися відшкодувати у місячний термін, що підтверджується копією їх розписки від 17 березня 2014 року.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України та призначено покарання: ОСОБА_3 у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки; ОСОБА_4 у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Як вбачається із вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 своїми діями вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_3 12 жовтня 2013 року біля 21 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Головній у с. Коритне Вижницького району Чернівецької області, наніс ОСОБА_4 більше десяти ударів, а ОСОБА_4 - три удари предметом схожим на дерев'яну палицю типу «бита».

Згідно висновку експерта №298-Е від 14 жовтня 2013 року вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_5 наявні наступні тілесні ушкодження: синці в проекції кута лівої лопатки, в проекції дзьобоподібного відростка правої лопатки, на рівні остистих відростків 6, 7, 8, 9, 10 грудних хребців по лопатковій лінії, в проекції 11-12 ребер справа по лопатковій лінії, в проекції 11-12 ребер зліва по середнепідпаховій лінії, у лівій завушній ділянці, садно у лівій завушній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Наведені у вироку обставини щодо вчинення злочину відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 і заподіяння ними шкоди позивачу доказуванню згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої злочином, не врахував той факт, що ОСОБА_5 не надано суду будь-яких доказів, що підтверджували б факт лікування та його вартості у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Квитанції чи чеки, які б могли підтвердити придбання ліків відсутні. Також відсутні відомості з лікарні про факт перебування позивача на лікуванні.

У зв'язку із вище наведеним, відсутні підстави для виконання взятих на себе відповідачами у розписці від 17 березня 2014 року зобов'язань (а.с. 10) щодо відшкодування витрат на лікування ОСОБА_5 у розмірі 5 000 грн. 00 коп., оскільки в матеріалах справи відсутні докази того факту, що позивач поніс витрати на своє лікування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 500 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 500 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, слід скасувати. У задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір спричиненої ОСОБА_5 моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував характер протиправного діяння відповідачів, а саме, заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, внаслідок чого останній переніс нервовий стрес та хвилювання, фізичний біль та душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, зміною звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль, для відновлення здоров'я, у зв'язку з чим був порушений нормальний порядок та спосіб його життя.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Із вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3, взявши до рук заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, схожий до резинової палиці, безпричинно наніс ОСОБА_5 більше 10 ударів по різних ділянках тіла, чим спричинив легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_4 - три удари дерев'яною палицею типу «бита».

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вірно визначив розмір спричиненої моральної шкоди, врахувавши при цьому ступінь участі кожного із відповідачів у її заподіянні, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 2 500 грн. 00 коп., а з відповідача ОСОБА_4 - 1 500 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду відсутні підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди спростовуються встановленою у вироку суду їх виною у завданні тілесних ушкоджень, що в силу вимог ст. 1167 ЦК України і є підставою для стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З наведеного слідує, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути по 60 грн. 90 коп. судового збору.

Крім цього, як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявляють вимоги як майнового характеру (майнова шкода) так і немайнового характеру (моральна шкода). Виходячи із наведеного, вказані позовні вимоги підлягають оплаті судовим збором в сумі 243 грн. 90 коп., тоді як апелянтами сплачено лише 121 грн. 80 коп. За таких обставин, необхідно достягнути судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп., тобто по 60 грн. 90 коп. з кожного в дохід держави.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди постановлене з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В решті ж - його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 500 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 500 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, скасувати.

У задоволенні позовних вимог у цій частині, відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 60 грн. 90 коп. судового збору з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 60 грн. 90 коп. з кожного в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: