Справа № 466/1194/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" лютого 2015 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ДУДНИСЬКА З.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недостовірною інформації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просять постановити рішення про зобов'язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, в який вона була поширена, а саме надіславши відповідного листа на адресу керівництва Рахункової палати України, стягнути з відповідачів у їх користь по 5000грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що принижують їх честь, гідність і ділову репутацію, стягнути судові витрати.

В ході судового розгляду справи позивачі уточнили сої позовні вимоги, просять : - визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_4 у заяві від 29.12.2013 на адресу керівництва Рахункової палати України щодо того, що «ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.12.2013 року увірвались на подвір'я його будинку у АДРЕСА_1, вчинили напад, агресивно та неадекватно поводились, погрожували, штовхали та лаялись нецензурними словами»; - зобов'язати ОСОБА_4 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме надіславши листа на адресу керівництва Рахункової палати про невідповідність зазначеної інформації дійсності; - стягнути з ОСОБА_4 на їх - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, користь по 5000 грн. моральної шкоди, кожному, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать їх честь, гідність і ділову репутацію; - визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_3 у заяві від 29.01.2014 на адресу керівництва Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради щодо того, що «ОСОБА_1 разом зі своїм другом ОСОБА_2 приїхали у м.Самбір та вирішили розправитись з моїми батьками. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинили конфлікт на подвір'ї власного будинку моїх батьків по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 погрожував моєму батькові, висловлювався нецензурною лайкою, штовхав батька, обзивав та принижував честь та гідність мого батька»; - зобов'язати ОСОБА_3 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати вказану інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме надіславши листа на адресу керівництва Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради про невідповідність зазначеної інформації дійсності; - стягнути рівними частками з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору на користь позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 243,60 грн., кожному.

Зазначають, що підставою для звернення з позовом стала недостовірна негативна інформація, поширена у заяві ОСОБА_4 від 29.12.2013р. на адресу керівництва Рахункової палати про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.12.2013 року увірвались на подвір'я будинку ОСОБА_4 у АДРЕСА_1, вчинили напад, агресивно та неадекватно поводились, погрожували, штовхали та лаялись цензурними словами». Крім того, ОСОБА_3 у своїй заяві від 29.01.2014р. на адресу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не будучи свідком тих подій, поширила недостовірну негативну інформацію про те, що 27.12.2013 року «...ОСОБА_1 разом зі своїм другом ОСОБА_2 приїхали у м.Самбір та вирішили розправитись з моїми батьками. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинили конфлікт на подвір'ї власного будинку моїх батьків по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 погрожував моєму батькові, висловлювався нецензурною лайкою, штовхав батька, обзивав та принижував честь та гідність мого батька...».

Подібними діями Відповідачі охарактеризували їх, як злочинців, осіб, що з легкістю порушують закон, осіб, які не мають високих моральних цінностей. Така необгрунтована характеристика пригнічує їх честь та гідність. Крім цього, Відповідачі звернулися із заявами наведеного вище змісту до органів влади, які не є органами державної влади, компетентними перевірити таку інформацію та надати відповідну відповідь, а отже було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси.

Вважають, що зазначена вище негативна інформація, висловлена відповідачами, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), то така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Вищевказана інформація порушує їх особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні до них з боку осіб, які отримали заяви Відповідачів. Зазначені вище відомості стали відомі невизначеному колу осіб які могли читати такі листи, з точки зору додержання ними законів України та загальноприйнятих норм моралі. В такий спосіб була підірвана їх ділова репутація, честь та гідність.

В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги з врахуванням поданих уточнень, підтримали повністю, просять ці вимоги задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів, вказаних у письмових запереченнях на позов. Просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч.1 ст.270, ч.1 ст.275, ст.297, ст.299 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі, недоторканість своєї ділової репутації та захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Статтею 277 ЦК України передбачено спеціальний спосіб захисту, за яким фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, які містяться у постанові №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,, підставою для задоволення позовів зазначеної категорії є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п.15 цієї постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному житті тощо) і яка на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В той же час, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Судом встановлено, що позивачі просять суд визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_4 у заяві від 29.12.2013р. про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. 27.12.2013 року увірвались на подвір'я його будинку у АДРЕСА_1, вчинили напад, агресивно та неадекватно поводились, погрожували, штовхали та лаялись нецензурними словами». Ця заява адресована ОСОБА_4 на ім'я голови рахункової палати та МВС України. Звертаючись до голови Рахункової палати ОСОБА_4 вказує на те, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є працівниками даної установи, 27.12.2013р. в робочий час повинні були знаходитися на своєму робочому місці, однак о 15год.30хв. перебували в м.Самборі, де на подвір'ї будинку і виник конфлікт. Вказує, що вони були відсутні на своєму робочому місці більше 3-х годин протягом робочого дня, що є підставою для розірвання трудового договору. Відтак, просить вжити відповідних заходів згідно законодавства України. З приводу цього звернення Рахунковою палатою (її структурним підрозділом) проводилася перевірка обставин відсутності позивачів на робочому місці 27.12.2013р. з 14,00год.

Крім того, заява ОСОБА_4 також була адресована в МВС України. Як встановлено судом, з приводу конфлікту, який мав місце 27.12.2013р. в м.Самборі між позивачами та відповідачем ОСОБА_4, обидві сторони конфлікту зверталися в правоохоронні органи, вказуючи своє бачення обставин конфлікту. На підставі їх звернень проводилася перевірка, за результатами якої прийнято висновки про припинення розгляду матеріалів.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_4 від 29.12.2013 року була адресована органам, компетентним проводити перевірку вказаної у них інформації, ця інформація не містила завідомо неправдивих відомостей. Звертаючись з даною заявою ОСОБА_4 реалізовував своє право на звернення, гарантоване ст.40 Конституції України. Вказана у заяві інформація не була спрямована на приниження честі, гідності, ділової репутації позивачів, повідомлялася не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами.

До аналогічного висновку суд дійшов і щодо інформації, вказаної відповідачкою ОСОБА_3 в заяві від 29.01.2014р. на адресу голови Шевченківської районної адміністрації, органу опіки та піклування. Як встановлено судом, ж ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_5, 2007р.н. Це питання було предметом розгляду органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації. У заяві від 29.01.2014р. ОСОБА_3 вказує на недотримання ОСОБА_1 розпорядження Шевченківської районної адміністрації щодо встановлення йому днів та годин побачень з дитиною ОСОБА_5, та просить провести роз'яснювальну роботу з ОСОБА_1 щодо обов'язкового виконання рішень органів опіки та піклування.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недостовірною інформації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська