Провадження № 2/201/928/2015р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, що також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю") про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014р. до Жовтневого районного м. Дніпропетровська суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, що також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В подальшому, позивачем було уточнено позовні вимоги 21.11.2014р. та 10.12.2014р. (а.с. № 2-5, 30, 37-40).

Ухвалою суду від 29.01.2015р. до участі у справі було залучено в якості третьої особи було залучено КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради(а.с.№ 156).

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень від 21.11.2014р. та 10.12.2014р., позивач у позовній заяві посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6, яка залишила 09.08.2011р. заповіт на ім'я позивача. За життя, матері позивача належало на праві власності 60/100 частин квартир АДРЕСА_2. Мати позивача провела перепланування та переобладнання квартир та узаконила це, що підтверджується розпорядженням Департаменту ЖКГКБ Дніпропетровської міської ради від 07.12.2011р. Згідно розрахунку часток після перепланування, матері позивача належало 58/100 частин квартир АДРЕСА_2, та через похилий вік та стан здоров'я вона не зареєструвала в належний спосіб право власності на ці частки. Звернувшись до нотаріуса, позивач отримав роз'яснення про неможливість реєстрації права власності на 58/100 частин, оскільки згідно правовстановлюючих документів його матері належить 60/100 частин квартир. Просив визнати за ним право власності на 58/100 частин квартир АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Представник позивача - ОСОБА_8 (діє на підставі довіреності від 05.10.2014р. - а.с. № 6) в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, додавши, що інші співвласники квартир АДРЕСА_2 не заперечують проти визнання за позивачем права власності саме на 58/100 частин домоволодіння, оскільки саме ця частина фактично належала його матері. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Борсук Ю.В. (діє на підставі довіреності від 05.01.2015р. - а.с. № 156), позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що на момент звернення до суду з позовними вимогами з боку відповідача не було порушено прав та законних інтересів позивача. Крім того, відсутність мотивованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, ненадання документів, які підтверджують право власності його матері на 58/100 частин квартир, відсутність витягу про право власності свідчать про недоведеність позивачем своїх вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с. № 154). Своїм листом від 03.03.2015р. просила справу розглядати за її відсутністю(а.с.№163).

Третя особа - ОСОБА_3, що також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, в судовому засіданні вважала обґрунтованими позовні вимоги позивача, просила задовольнити в повному обсязі. В своїх поясненнях зазначила, що перебувала з позивачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження (а.с. № 162). Після розірвання шлюбу позивач передав їй у власність частину кв. АДРЕСА_2 та на сьогоднішній день їй належить разом з сином та ОСОБА_5 42/100 частин квартир.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_11 (діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 26.02.2015р. № 26/02) в судовому засіданні позовні вимоги вважала обґрунтованими, а заперечення територіальної громади безпідставними. Вважала, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки у фактичному користуванні його матері знаходилось 58/100 частин квартир, а не 60/100, як це зазначено у правовстановлюючих документах, та треті особи, як співвласники, не заперечують проти визнання права власності саме на 58/100 частин квартир.

Представник третьої особи : КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника Ковальчук Д.Ю. (діє на підставі довіреності від 12.01.2015р. № 6 - а.с. № 150), про причини не явки суд не сповістив.

За таких обставин, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності двох третіх осіб - приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 та представника КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Суд, вислухав сторони, ознайомившись із матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є мамою ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.04.1970р., виданим Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська (а.с. № 7).

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2001р., ОСОБА_6 належало на праві власності 60/100 частин квартир АДРЕСА_2 (а.с. № 11-12).

Право власності на дану частину квартир було зареєстроване за мамою позивача, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 05.02.2001р., виданим Дніпропетровським БТІ та технічним паспортом, який видано було 11.01.2012р. КП "ДМБТІ" (а.с. № 10, 15).

Згідно розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради від 07.12.2011р. № 977, ОСОБА_6 було узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартир АДРЕСА_2 та зобов'язано власника зареєструвати внесені зміни КП "ДМБТІ" згідно цього розпорядження (а.с. № 13), що й було виконано мамою позивача. Підтвердженням цього є відповідна відмітка в технічному паспорті, виданому 11.01.2012р. КП "ДМБТІ", де зазначено що перепланування з переобладнанням узаконено на підставі розпорядження № 977 від 07.12.2011р. Дана відмітка в технічному паспорті датована 11.12.2013р. (а.с. № 16).

20.03.2012р. між співвласниками квартир АДРЕСА_2 було розраховано частки нерухомого майна та визначено, що фактично частка матері позивача складає 58/100 частин квартир, а частка ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично складає 42/100 частини (а.с. № 20).

На адресу КП „ДМБТІ" цими співвласниками 06.12.2012р. також було скеровано заяву про розрахунок часток об'єктів нерухомого майна у вищезазначених частках (а.с. № 159).

Суд при винесені рішення також буде виходить з того, що частка ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирах АДРЕСА_2 складає 42/100 частини, а частка, яку наслідує за заповітом після смерті матері позивач - 58/100 частин квартир АДРЕСА_2

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008р. встановлено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює заперечення представника відповідача щодо відсутності у померлої права власності на 58/100 частин квартир, а також заперечення відносно того, що вона не виконала умови розпорядження від 07.12.2011р. № 977, оскільки в матеріалах справи наявне реєстраційне посвідчення, яке підтверджує право власності померлої на спірний об'єкт нерухомості, також між співвласниками майна було досягнуто домовленість щодо розміру часток кожного з них (в судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 та представник третьої особи ОСОБА_5 підтвердили, що вони не оскаржують розмір їх часток та розмір частки померлої, крім того, даний розрахунок засвідчений КП "ДМБТІ" 20.03.2012р. - а.с. № 20), а вимоги розпорядження померлою було виконано, що підтверджується відповідною відміткою у технічному паспорті (а.с. № 15-19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_6 померла, про що відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть (а.с. № 21).

За життя, 09.08.2011р. вона залишила заповіт на ім'я позивача, кому заповідала все своє майно (а.с. № 22).

24.01.2014р. позивач, в межах шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини, звернувся до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, нотаріусом йому було роз'яснено права та обов'язки, передбачені чинним законодавством (а.с. № 58).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 2/2014, заведеної приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_6 єдиним, хто звернувся із заявою про прийняття спадщини був позивач, якому 10.10.2014р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. № 120) та автомобіль ( а.с. № 123).

Крім того, приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2, 10.10.2014р. за № 42/02-14 було видане роз'яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 58/100 частин квартири АДРЕСА_2, оскільки згідно правовстановлюючого документу, померлій належало 60/100 частин квартир та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності (а.с. № 111).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визначено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, фактично нотаріусом було видано відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки нотаріус роз'яснив право звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, позивач та його представник в судовому засіданні пояснили, що у разі, якщо б позивач просив видати свідоцтво на 60/100 частин квартир, то у нотаріуса не було б перешкод для цього, а з огляду на те, що позивач просить видати свідоцтво лише на 58/100 частин, що перебували у фактичному користуванні, володінні та розпорядження його матері, то нотаріус не може оформити саме письмову відмову в цій нотаріальній дії (а.с. № 111). Саме з цих підстав, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що відсутність мотивованої відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії є підставою для відмови у позовних вимогах.

Суд також критично оцінює заперечення представника відповідача щодо залучення до участі у справі неналежного відповідача по справі, оскільки відповідачем по справі є Територіальна громада, а не безпосередньо виконком Дніпропетровської міської ради. Крім того, згідно довіреності, наданої представнику відповідача, вона представляє інтереси як Дніпропетровської міської ради, так і її виконкому (а.с. № 156), а тому підстав вважати, що винесеним рішенням буде порушено права Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради не має.

Підводячи підсумок викладеному, з огляду на те, що єдиним спадкоємцем, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є позивач, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. № 56-128), право власності на спірний об'єкт нерухомості за померлою ОСОБА_6 було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. № 10), а також приймаючи до уваги, що між співвласниками квартир досягнуто домовленості щодо визначення часток та ця домовленість не порушує права співвласників (а.с. № 159), то суд вважає за можливе, визнати за ОСОБА_1 право власності на 58/100 частин квартир АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі але позивач не наполягав на випадок задоволення його позовних вимог на повернені йому за рахунок відповідача судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе не стягувати з Дніпропетровської міської ради на користь позивача судовий збір у розмірі 2157грн. 01коп.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008р., Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", ст.ст. 328, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради (треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, що також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю") про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 58/100 частин квартир АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко