У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області про стягнення грошової суми за затримку у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з ГУ МВС України в Одеській області на його користь збитки (грошову суму) у розмірі 5 962 грн за затримку у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ.

На обґрунтування позову зазначав, що 31 березня 2008 року він звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 27 693 грн 09 коп. він отримав лише 18 лютого 2009 року та доплату до неї у розмірі 260 грн 91 коп. отримав 2 вересня 2009 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2012 року його позов про стягнення із ГУ МВС України в Одеській області компенсації з урахуванням чинного індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ задоволено. У жовтні 2013 року стягнуті за цим рішенням кошти були перераховані на його рахунок. Однак згодом він дізнався, що існує Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який обмежує розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, тому вирішив звернутися до суду з указаним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 3 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року рішення місцевого суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, але пропуску тримісячного строку звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗПУ України, і трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, виходив із того, що строк звернення до суду позивачем не пропущено, але вимоги є безпідставними, оскільки на виниклі правовідносини не розповсюджуються норми трудового, цивільного та господарського законодавства.

З такими висновками судів погодитись не можна.

Судами установлено, що наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 31 березня 2008 року № 175о/с (із змінами, внесеними наказом від 13 травня 2008 року № 255 о/с), ОСОБА_3 був звільнений в запас Збройних Сил України, з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу організації оперативної роботи та контролю за діяльністю міськрайлінорганів у протидії нарко-злочинності, управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків ГУ МВС України в Одеській області.

Грошова допомога в загальному розмірі 27 954 грн була виплачена позивачу 18 лютого 2009 року, що підтверджується довідкою управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 28 грудня 2010 року № 14/1Д-186. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2012 року був задоволений позов ОСОБА_3 і стягнуто на його користь з ГУ МВС України в Одеській області компенсацію за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ в сумі 4 818 грн.

З матеріалів справи убачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений за власним бажанням за п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи України. При цьому на обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на норми ст. 625 ЦК України та ст. 231 ГК України.

Згідно з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно до п. 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що за змістом частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені норми права на виниклі правовідносини між сторонами не розповсюджуються, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову, при цьому не звернув уваги на те, що виниклі правовідносини слід розглядати у порядку адміністративного судочинства.

На зазначені вище порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 205, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області про стягнення грошової суми за затримку у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби закрити. Роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта