Справа № 126/2265/14-ц Провадження № 22-ц/772/1318/2015Головуючий в суді першої інстанції Гуцол В. І.
Категорія 6 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Нікушина В.П., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника апелянта, позивача Державної архітектурно-будівель-ної інспекції України Вініцької Б.А., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляцій-ного суду цивільну справу за позовом

Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_4 про знесення самочинного об'єкта будівництва,

за апеляційною скаргою представника Державної архітектурно-будівельної інс-пекції України Вініцької Богдани Анатоліївни на рішення Бершадського район-ного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року у задоволенні позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_4 про знесення самочинного об'єкта будівництва від-мовлено ( а. с. 135-140 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представ-ник Державної архітектурно-будівельної інспекції України Вініцька Б.А. оскар-жує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову щодо знесення самочинно збудованої відповідачем прибудови гаража до господарської будівлі по АДРЕСА_1. Апелянтка вва-жає судове рішення від 12 березня 2015 року незаконним, невмотивованим, не-обгрунтованим, ухваленим всупереч нормам матеріального права (а. с. 144-145).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути закон-ним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги ци-вільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими до-казами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є незакон-ним, необ'єктивним і несправедливим.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи до-тримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідач ОСОБА_4, треті особи, які беруть участь у справі на сторо-ні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в судове засідан-ня не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день, місце та час розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, приєднані до матеріалів справи. Суд апеляційної інстанції у від-повідності зі ст. 305 ЦПК України ухвалив розглянути дану справу за апеля-ційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України у від-сутності осіб, які не з'явилися в судове засідання, оскільки заяву про відкла-дення слухання справи, належних і достовірних даних щодо поважності причи-ни неявки суду не представлено.

Судом встановлено, що спірний гараж був зведений ОСОБА_4 у 1998 році під час дії Закону України «Про планування і забудову територій», на власній земельній ділянці, без наявності дозвільних документів, з порушенням будівельних норм і правил, тому є самочинним будівництвом і підлягає знесенню. За будівництво у 1998 році прибудови до господарської будівлі без розробленої і погодженої в установленому порядку проектної документації, за неприведення об'єкта будівництва у відповідність до вимог чинного законодав-ства України постановами від 19 вересня 2013 року № 975, від 10 квітня 2014 року № 117 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності, що ним не оспорювалося. Суд дійшов висновку, що у відповідності з частиною першою ст. 376 ЦК України зведений гараж безспірно відноситься до самочин-ного будівництва. Земельна ділянка, на якій він розташований, не була відве-дена для таких цілей, дозвіл на побудову відсутній, як і належним чином за-тверджений проект. Будівництво здійснене з істотними порушеннями будівель-них норм і правил.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що позивач в судовому засіданні жодним із досліджених доказів не довів того, що самовільним будівництвом прибудови гаража ОСОБА_4 порушив права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_3 як власниці сусідньої садиби або інтереси суспільства. Також суд свою позицію обгрунтував роз'ясненням, викладеним в пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримі-нальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування су-дами статті 376 Цивільного кодексу України ( правовий режим самочинного будівництва )», де зазначено, що відхилення від проекту забудови об'єкта не-рухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не по-рушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і без-печність цього об'єкта не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи знесення об'єкта нерухомості.

Оскаржуючи рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року, представник позивача посилається на порушення відпо-відачем вимог містобудівного законодавства в частині його обов'язку як забу-довника виготовити необхідну документацію на будівництво, отримати відпо-відні дозволи або виконати припис про усунення порушень, допущених під час побудови гаража та привести самочинне будівництво шляхом його передови у відповідність з вимогами будівельних норм і правил.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги, знаходить доведеними ті обгрунтування, що гараж дійсно побудований ОСОБА_4 самочинно, з порушенням будівельних норм і правил та ущем-ляє права третьої особи у справі, власника суміжної садиби ОСОБА_3

Позовні вимоги обгрунтовані нормами ст. 376 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 7, 9, 28 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що, оскільки будівництво прибудови гаража здійснене ОСОБА_4 у 1998 році, що встановлено ак-том перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяль-ності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 12 вересня 2013 ро-ку № 852-ІІІ ( а. с. 4 ), то згідно норм ч. 3 ст. 105 ЦК України в редакції 1963 року господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними від-хиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету місцевого органу самоврядування зносяться громадянином, який провадив самовільне будівницотво, або за його рахунок.

Викладена норма Закону розвинута відповідними нормами Цивільного ко-дексу України в редакції 2003 року. Статтею 375 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки, яким у даній справі є відповідач, має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову та набуває право власності на зведене ним нерухоме майно. Однак, право власника на забудову здійсню-ється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, еколо-гічних та інших норм і правил, за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Ко-дексу.

Фактичні обставини даної справи свідчать не лише про здійснення ОСОБА_9 самочинного будівництва без дотримання будівельних та санітар-них норм, без розробленої і погодженої в установленому порядку проектної до-кументації, але й допущення ним порушення приватних інтересів сусідки, оскільки гараж розташований без дотримання встановленої відстані до межі та будинку ОСОБА_3 Пунктом 7.50 таблиці ДБН 360-92 та частиною 4 пункту 5.28 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 червня 1996 року № 173 встановлено, що мінімальна відстань від наземних гаражів до житлових будинків, у т.ч. до будинків без вікон, повинна становити не менше 10 м.

Притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у роз-мірі 170,00 гривень за порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, ОСОБА_4 01 жовтня 2013 року сплатив штраф у повному обсязі ( а. с. 6-10 ), припис по-зивача від 12 вересня 2013 року щодо приведення самочинно збудованого об'-єкта у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства з визна-ченим строком на добровільне виконання до 31 грудня 2013 року не виконав ( а. с. 5, 11 ). Відмовою забудовника від перебудови гаража слід вважати його бездіяльність щодо цього, допущену після винесення припису від 12 вересня 3013 року про зобов'язання здійснити перебудову. Таким чином, у позивача виникло право в межах наданої компетенції та у відповідності з ч. 7 ст. 376 ЦК України звернутися в суд з даним позовом через відсутність інших можливо-стей реалізувати власні повноваження.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивачем жодним доказом не доведено факт порушення самочинним будів-ництвом гаража прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3 як власниці суміжної са-диби, адже такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

В матеріалах справи знаходиться достатня кількість звернень третьої особи у справі ОСОБА_3 в різні інстанції, протягом всього періоду існування само-чинної споруди гаража, з вимогою захистити її законні права та інтереси, пору-шені ОСОБА_4 шляхом здійснення самочинної прибудови гаража ( а. с. 3, 23-25, 43-44, 72, 170-178 ).

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги правову позицію Вер-ховного Суду України, висловлену у справі № 6-137цс14 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області до особа 1, треті особи: Ленінська сільська рада Первомайського району Микола-ївської області, відділ Держкомзему у Первомайському районі Миколаївської області про знесення самочинно збудованої будівлі. Верховний Суд України за-значив, що якщо позов про знесення самочинного збудованого нерухомого ма-йна заявлений суб'єктом владних повноважень на виконання владних управ-лінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушення забудовником вимог законодавства з питань будівництва ( частина сьома статті 376 ЦК України ), судам слід перевіряти, чи є відносини між сто-ронами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в по-рядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що в даній справі приймає участь третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3, саме за ініціативи якої позивачем здійснено перевірку дотримання відповідачем ви-мог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, чиї права, охоронювані законом інтереси безпосеред-ньо порушені самочинним будівництвом ОСОБА_4, суд приходить до ви-сновку, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

З доводами апеляційної скарги слід погодитися, оскільки вони спростову-ють помилковий висновок суду першої інстанції, викладений в рішенні від 12 березня 2015 року.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої ін-станції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції в порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України не визначився в повній мірі з фактичними обставинами справи, правовими норма-ми, що їх регулюють, та порядком їх застосування; суд виклав у рішенні зміст пункту 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгля-ду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практи-ку застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва ) з посиланням на відсутність порушення за-конних прав і інтересів ОСОБА_3, що не відповідає дійсності, тому дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі є неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для спра-ви, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або про-цесуального права.

Відповідно до ч. 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або каса-ційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної архітектурно-будівельної інс-пекції України Вініцької Богдани Анатоліївни задоволити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року скасувати.

Позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок знести само-чинно збудовану прибудову гаража до господарської будівлі по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, пенсіонера, на користь дер-жави судовий збір в сумі 243,60 гривні за подання в суд позову, 121,80 гривню за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: