Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі : Івіній М.Ю.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Маслєннікової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до відповідача - ПАТ КБ «Надра» з позовом про розірвання договору споживчого кредиту із визнанням погашеною заборгованості.

У судовому засіданні позивач надав письмову заву, згідно з якою уточнив позовні вимоги, просив розірвати Кредитний договір №ОД 14/07/2007/840-К/136 від 26.07.2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «Надра».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2007 року між ним - ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (який змінив найменування на ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати позивачу кредит у сумі 100 000 доларів США на споживчі цілі з відсотковою ставкою 14,49 % річних зі строком повернення до 17.04.2015 року.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій. Позичальник, як майновий поручитель, водночас, уклав з банком договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною рахунковою вартістю 782 200,00 грн.

У зв'язку з різким падінням курсу національної валюти по відношенню до долара США, банківські зобов'язання позивача перед відповідачем збільшились більш ніж на 300 %.

Істотні умови договору змінилися настільки, що як би сторони могли б їх передбачити, то не уклали б договір взагалі або уклали його на інших умовах.

Крім цього, за умовами кредитного договору банк зобов'зався надавати позичальнику консультації з питань його виконання.

Проте, банк не тільки не надав жодних консультацій, а й проігнорував неодноразові письмі звернення позивача щодо можливої реструктуризації зобов'язань та врегулювання питань подальшого виконання договору та інших умовах тощо.

У зв'язку з цим позивач просить розірвати вказаний договір.

В судовому засіданні позивач пояснив, що не обізнаний про наявність судових рішень про стягнення з нього заборгованості і у випадку її наявності/відсутності це є предметом окремого спору, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 на власний ризик обрав кредитування саме у доларах США, тому що це було вигіднішим, хоча мав розуміти усі позитивні та негативні наслідки такого вибору. Крім того, коливання курсової різниці відбувалося і у 2008 році, і у 2010 році, що не було підставою для вимоги позивачем розірвати такий договір, тому позовні вимоги про розірвання договору з підстави зміни істотних умов вважає необґрунтованими.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.07.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір № ОД14/07/2007/840-К/136, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позивачу кредит у сумі 100 000 доларів США на споживчі цілі з відсотковою ставкою 14,49 % річних зі строком повернення до 17.04.2015 року (а.с. 6-9).

Як убачається з заяви на видачу готівки № NL, банком виконано свої зобов'язання - видано в повному обсязі кредит позивачу (а.с. 10).

Умови кредитного договору, з пояснень позивача, ним належно виконувалися до грудня 2013 року, після чого зміна курсової різниці долара США по відношенню до гривні стала підставою для звернення до банка з письмовими зверненнями (а.с. 4-5, 13-15), на які банком не надано відповідей.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З кредитного договору убачається, що сторонами не передбачено інших підстав, а також порядку розірвання договору на вимогу однієї із сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до п 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримати кредит в національній валюті.

При цьому, суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Належних доказів надання такої інформації позивачу, як споживачу, про умови кредитування та сукупну вартість кредиту відповідачем суду не надано.

Також, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець має право проводити за погодженням зі споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Проте, як зазначено вище, позивач звертався до банку 18.11.2014 р. з пропозицією про реструктуризацію боргу, 03.12.2014 року - з запитом про надання інформації про проведення розрахунків за споживчим кредитом, проте, жодних відповідей від ПАТ КБ «Надра», всупереч п. 4.1.2 кредитного договору, позивач не отримав (а.с. 4-5, 13-15).

За таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Кредитний договір №ОД 14/07/2007/840-К/136 від 26.07.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» - розірвати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» 243, 60 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів після проголошення в судовому засіданні, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: