Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22ц/778/4652/ 2015 р. Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
ЄУ№337/7567/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, моральної шкоди, судових витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, 12.07.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 було укладено та зареєстровано договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, реєстраційні записи №5852 і № 5849. Предметом договору була земельна ділянка, загальною площею 0,0750 га та житловий будинок, загальною площею 211,9 кв. метрів по вул. Степовій, 61 сел. Сонячного Запорізького району Запорізької області, які належали відповідачеві на праві власності. 12.07.2012 року між нею і ПАТ «ЮНЕКС БАНК» був укладений іпотечний договір, за яким вона отримала кредитно-фінансову допомогу.

Порядок здійснення таких дій передбачає попередню сплату податків (5 %), які відповідно до договору повинен був сплатити відповідач з доходів від продажу вказаного майна, відповідно до п. 167.2 ст. 167 та пункту 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України. Загальна сума податку склала 40 000 грн.

Вказану суму вона сплатила за відповідача, оскільки той не мав при собі цих коштів. До теперішнього часу відповідач грошові кошти у сумі 40 000 грн. їй не повернув, тому просила стягнути з ОСОБА_5 40 000 грн. сплаченого нею податку, який повинен був сплачувати він, 320 грн. суму комісії за сплату 40 000 грн., стягнути 10 000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 40 000 грн. сплачених як податок, 320 грн. комісії за прийом платежів, а всього 40 320 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 12.07.2012 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено два нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, реєстраційні записи №5852 і № 5849.

Предметом договорів була земельна ділянка, загальною площею 0,0750 га та житловий будинок, загальною площею 211,9 кв. метрів по вул. Степовій, 61 сел. Сонячного Запорізького району Запорізької області, які належали відповідачеві на праві власності.

Порядок здійснення таких дій передбачає попередню сплату податків (5 %) до підписання угод, які відповідно до договору повинен був сплатити відповідач з доходів від продажу вказаного майна, відповідно до п. 167.2 ст. 167 та пункту 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України. Загальна сума податку склала 40 000 грн.

Вказану суму ОСОБА_6 до підписання вказаних угод сплатила за відповідача, що підтверджено квитанціями №219 та №273 від 12.07.2012 року, в яких зазначено, що вказана загальна сума 40000 грн. за обома квитанціями сплачена до бюджету як податок з доходів фізичних осіб за продаж нерухомого майна. В самих квитанціях також зазначено, що вказані суми сплачено ОСОБА_6 за ОСОБА_5

Відповідно до п. 5.6. договору купівлі продажу вказаного житлового будинку від 12.07.2012 року та відповідно до п. 18. договору купівлі продажу вказаної земельної ділянки від 12.07.2012 року продавцю (ОСОБА_5В.) розяснені вимоги ст.ст. 167.2 та 172.2 Податкового кодексу України та відомо про його обовязок сплатити податок з доходів від продажу зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до п. 172.4. ст. 172 Податкового кодексу України під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Таким чином, відповідно до закону обовязок щодо сплати вказаного податку лежав на продавцеві ОСОБА_7, а нотаріус без сплати податку відповідно до вказаних положень ПК України не міг посвідчити вказані дві угоди.

Таким чином факт сплати вказаного податку позивачкою за відповідача є достатньою підставою для задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що між сторонами був договір про сплату цього податку покупцем а не продавцем не доведено жодним чином, в указаних нотаріально посвідчених угодах відсутня така умова. Тим більше, що цей податок є податком з доходів, а доходи отримує за вказаними угодами саме продавець а не покупець.

Посилання на те, що до даних правовідносин неможливо застосувати положення ст. 1212 ЦК України також є необґрунтованим оскільки, фактично вказані правовідносини між сторонами щодо сплати податку є позадоговірними. Обовязок щодо сплати податку на доход лежить на продавцеві нерухомого майна на підставі закону (Податкового кодексу України), а тому фактично правових підстав покупцю сплачувати цей податок не було, а тому суд вірно задовольнив позов.

Посилання апелянта на те, що він позивачку не уповноважував на сплату вказаного податку є також безпідставним оскільки, як зазначено, до підписання договорів ОСОБА_8 знав, про його обовязок щодо сплати податку саме до моменту підписання і посвідчення угоди, про що зазначено в самих угодах, і факт підписання договорів відповідачем, уже вказує на його обізнаність щодо сплати цього податку, а оскільки він його сам не сплачував то він фактично погодився з тим що обовязок за нього виконано іншою особою.

Посилання на домовленість між позивачкою та ОСОБА_9 про сплату нею вказаного податку теж нічим не доведено, а ОСОБА_9 взагалі не був стороною у вказаних угодах.

Отже доводи скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав, для визнання рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування чи зміни цього рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: