Провадження № 2/369/4958/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Кондратенко М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надання дозволу для виїзду дитини за межі України без супроводу та дозволу батька,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надання дозволу для виїзду дитини за межі України без супроводу та дозволу батька, посилаючись на те, що 27 липня 2004 року у виконкомі Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області нею був зареєстрований шлюб з ОСОБА_2. Від спільного проживання з ОСОБА_2 вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейні стосунки з ОСОБА_2 не склались, вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, у зв»язку з чим вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

В даний час дитина проживає разом із нею в будинку по вул. М.Чирки, 14, у с. Хотів, Києво-Святошинського району, Київської області. Вона з допомогою батьків матеріально утримує і належним чином піклується про здоров»я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

ОСОБА_2 бере участь у вихованні дочки, проте безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, він відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_3 за кордон для відвідування родичів, відпочинку та оздоровлення дитини, а також для підготовки необхідних для цього документів.

Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, оскільки дитина у своєму віці цікавиться багатьма речами, займається в розвиваючих гуртках, фізично і морально зміцнить її, пристосує до її комунікабельності, вивчення іноземних мов, а відвідування родичів позитивно позначиться на зміцненні родинних зв»язків. Але, незважаючи на ряд позитивних моментів для дитини від таких поїздок, ОСОБА_2 безпідставно та без будь-яких пояснень не надає згоди на виїзд дочки за межі України, і при цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову, не наводить.

Позивач ОСОБА_1 вважала, що така позиція батька неповнолітньої дочки ОСОБА_3, в першу чергу, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний і гармонійний розвиток її особистості, та вказує на зловживання ОСОБА_2 своїми батьківськими правами з єдиною метою завдати їй зайвого клопоту внаслідок припинення шлюбних відносин.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що оскільки не маючи згоди батька дитини, оформлення відповідних документів на виїзд за межі України та виїзд дитини, яка не досягла 16 років, можливо здійснити лише на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків, тож у неї немає іншого виходу, як звернутися з цим позовом до суду за захистом прав дитини.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього і дальнього зарубіжжя без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною 16 років, надати їй дозвіл або її офіційному представнику без годи батька ОСОБА_2, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною 16 років.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач і представник відповідача позов не визнали і заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положення ст. 33 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» гарантують громадянам України право вільно виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в»їхати в Україну.

Згідно вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього виїзду за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно вимог п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, можливий у разі пред»явлення оригіналу або нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі у позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження і копією свідоцтва про народження дитини.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначала, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_3 за кордон для відвідування родичів, відпочинку та оздоровлення дитини, а також для підготовки необхідних для цього документів, і безпідставно та без будь-яких пояснень не надає згоди на виїзд дочки за межі України, і при цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову, не наводить.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В обгрунтування своїх заявлених вимог позивач ОСОБА_1 надала суду лише копію свідоцтва про одруження і копію свідоцтва про народження дитини.

Позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві і представником позивача у судовому засіданні не доведено та не надано суду доказів з приводу того, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_3 за кордон, а також для підготовки необхідних для цього документів, і безпідставно та без будь-яких пояснень не надає згоди на виїзд дочки за межі України.

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення відповідача, вивчивши подану позовну заяву та додані на її обґрунтування докази, та інші наявні в справі матеріали, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 в позовній заяві і представник позивача в судовому засіданні не надали суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги. Судом не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

За таких обставин суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надання дозволу для виїзду дитини за межі України без супроводу та дозволу батька, і тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. 33 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року № 57, ст. ст. 3, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надання дозволу для виїзду дитини за межі України без супроводу та дозволу батька, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.

н