Номер провадження: 22-ц/785/5180/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Давидов Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та пені за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року,

встановила:

У квітні 2010 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням уточнень у січні 2014 р. просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики від 16.10.2009 р. у розмірі - 15 033 доларів США, в національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України на день ухвалення судом рішення, та відсотки в сумі 8 056 доларів США, в національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України на день ухвалення судом рішення.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_5 16.10.2009 р. було укладено договір позики, за яким останній отримав гроші в сумі - 199 500 грн. для вирішення соціально-побутових питань, зі строком повернення до 16.10.2010 р.. У зазначений строк відповідач борг не повернув, почав повертати лише з 2012 р.. Згідно виписки по рахунку ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 02.10.2013 р. відповідач повернув 9 967 доларів США, відтак залишок боргу складає 15 033 долара США. Крім того, згідно розписки від 16.10.2009 р. ОСОБА_5 зобовязався щомісячно сплачувати ОСОБА_4А.о. відсотки за користування коштами з суми - 25 000 доларів США, у розмірі 1 250 доларів США. Вказану розписку також підписала дружина ОСОБА_5 ОСОБА_7, яка 16.11.2009 р. сплатила відсотки за вказаним зобовязанням у розмірі 1 250 доларів США.

Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення уточненого позову.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.02.2014 р. уточнений позов ОСОБА_4А.о. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4А.о. суму основного боргу за договором позики грошей від 16.10.2009 р. в розмірі - 129 892,63 грн., відсотки за вказаним договором позики в сумі 73 496,09 грн. та судовий збір у сумі 656,00 грн..

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.06.2014 р. апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.02.2014 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 р. касаційна скарга ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_5, задоволена частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.02.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02.06.2014 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

20.01.2015 р., під час нового розгляду справи, ОСОБА_4А.о. вдруге уточнив свої позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача ту ж саму суму основного боргу за договором позики від 16.10.2009 р. у розмірі - 15 033 доларів США, в національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України на день ухвалення судом рішення, та пеню за вказаним договором позики в сумі 127 800 доларів США, в національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України.

В уточненому позові ОСОБА_4А.о. додатково посилався на те, що п. 11 договору позики передбачена пеня за прострочення виконання зобовязань у розмірі - 1% від простроченої суми за кожний день прострочки. Пеню необхідно нараховувати, починаючи з 01.10.2012 р., оскільки за домовленістю сторін саме до цієї дати було надано відстрочку з повернення боргу.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні уточнених позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Тричі від нього надходили заяви про відкладення розгляду справи.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03.04.2015 р. уточнений позов ОСОБА_4А.о. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4А.о. заборгованість за договором позики в розмірі - 353 275,50 грн., що складає 15 033 долара США за курсом НБУ станом на 03.04.2015 р. 23,20 грн. за один долар США.

ОСОБА_5, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_8, представник апелянта, в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4А.о. письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване. Пояснила, що доводи апелянта про погашення боргу за рахунок сплачених його дружиною сум є безпідставними, про що, зокрема, указав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. ОСОБА_10 районним судом Одеської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ОСОБА_4А.о. про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Надала копію відповідної позовної заяви з доданими матеріалами та ухвалу суду про відкриття провадження у справі.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_5 пені ОСОБА_4А.о. не оскаржено. Відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині не перевіряється.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4А.о., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за договором позики від 16.10.2009 р. є обґрунтованими (а. с. 213 215).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення суми основного боргу за договором позики. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 509, 526, 1046 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 16, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 16.10.2009 р. між ОСОБА_4А.о. та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким останній отримав 199 500,00 грн. для вирішення соціально-побутових питань, зі строком повернення до 16.10.2010 р. (а. с. 7 7 зворотна сторона).

Відповідно до умов договору грошові кошти отримані позичальником до підписання цього договору (п. 2). Сума позики має бути повернута рівними частками або одноразово на банківський рахунок № 73 в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» (п. 6).

Згідно виписки по рахунку ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 02.10.2013 р. відповідач повернув 9 967 доларів США, відтак залишок боргу складає 15 033 долара США.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За правилами, передбаченими ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1046, 1047, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_5 порушив умови договору позики в частині повернення суми позики, у встановлені договором строки та в передбаченому договором порядку її не повернув, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з нього на користь позивача суми основного боргу за договором позики.

Доводи апелянта щодо повернення позики в повному обсязі за рахунок перерахованих членами його родини грошей не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ці гроші були перераховані не як повернення позики. У квитанціях (а. с. 28 - 51) вказано інше призначення платежу терміновий переказ, матеріальна допомога. Крім того, ці гроші були сплачені на не вказаний у договорі позики рахунок.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 19.11.2014 р. по даній справі (а. с. 160, другий абзац знизу) вказано, що висновок судів, що надані відповідачем квитанції (а. с. 28 51) є підтвердженням часткового виконання відповідачем своїх зобовязань є невірним, оскільки з доданих квитанцій вбачається, що призначення платежів є терміновий переказ, додаткова інформація матеріальна допомога. Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Крім того, ОСОБА_5. ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4А.о. про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. В позові вони посилаються на те, що з 31.01.2012 р. по 28.11.2013 р. ОСОБА_7 перерахувала відповідачу кошти на загальну суму 92 420,00 грн., при цьому надають суду ті ж самі квитанції, що і по даній справі. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області відкрито провадження о справі (а. с. 248-299).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми основного боргу за договором позики є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

ОСОБА_2