АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/528/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінові О.І.

з участю: представника апелянта Шульгіна Є.Г.,

відповідача ОСОБА_7,

позивача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Медіт-Сервіс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс», ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

13 жовтня 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» (далі - ПП «Медіт-Сервіс»), ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 вересня 2009 року працював водієм автобуса на ПП " Медіт-Сервіс" та був звільнений з роботи наказом директора ОСОБА_7 № 62 від 29.09.2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що в період роботи з 2009 року сумлінно виконував покладені на нього трудові обов'язки, дотримувався трудової дисципліни та не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

15 вересня 2014р. директор не допустив його до роботи та запропонував написати заяву на звільнення за власним бажанням в зв'язку з конфліктною ситуацією на маршруті 07.09.2014р., а після відмови повідомив про відсторонення від роботи, при цьому не вручив та не надав на ознайомлення наказ про відсторонення та підстави відсторонення від роботи.

Позивач надіслав поштовою службою кур'єрської доставки 16.09.2014р. вимогу про видачу вищевказаного наказу, вказана вимога була отримана адміністрацією 19.06.2014р., однак тільки 24.09.2014р. наказ про відсторонення був надісланий позивачу та отриманий 25.09.2014р.

26.09.2014 р. він прийшов на роботу, де йому було знову запропоновано написати заяву на звільнення, в цей же день позивачем надіслана заява відповідачу про нез'явлення на роботі по причині необізнаності про період та підстави його відсторонення від роботи в зв'язку з неврученням відповідного наказу.

Крім того, 29.09.2014 р. ОСОБА_8 позивачу був вручений наказ про звільнення за прогули, виданий за відсутністю передбачених для цього законних підстав, чим порушені його трудові права та завдана моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях та емоціях внаслідок порушення його права на працю, отримання заробітку на утримання сім'ї, порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідністю докладати додаткових зусиль для поновлення порушеного права на працю.

Тому позивач просить суд: - визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000грн.;

- визнати незаконним дії ОСОБА_7 щодо порушення трудового законодавства під час звільнення позивача, переведення працівників на пів-ставки, свідоме ухилення від сплати податків, ненадання працівникам відпусток та не виплат компенсації за невикористані відпустки та направити окрему ухвалу до правоохоронних органів для реагування;

- зобов'язати видати дублікат трудової книжки без занесення запису про незаконне звільнення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Вирішено визнати незаконним та скасувати наказ № 62 від 29.09.2014 року про звільнення ОСОБА_8 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_8 на посаді водія в ПП "Медіт-Сервіс" з 30 вересня 2014 року.

Стягнуто з ПП "Медіт-Сервіс" на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3945,06 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., всього 5945,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ПП «Медіт-Сервіс», вважаючи, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, вдався до порушення норм матеріального та процесуального права, а тому прийняв безпідставне рішення, просить його скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при розірванні трудового договору з позивачем були допущені порушення норм трудового законодавства, яке регулює звільнення працівників.

Суд також вважає, що позивачу було завдано моральної шкоди, спричиненої негативними переживаннями та емоціями, внаслідок порушення його трудових прав, що пов'язане з втратою нормальних життєвих зв'язків.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" також роз'яснено, що, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Встановлено, що ОСОБА_8 працював водієм автобуса на ПП «Медіт-Сервіс» з 01 вересня 2009 року (а.с. 18).

Наказом № 60 від 15.09.2014року ОСОБА_8 в зв'язку з некоректною поведінкою на маршруті (бійка на робочому місці) відсторонений від роботи з 15 по 16 вересня 2014 року до вияснення всіх обставин (а.с. 8).

Наказом № 62 від 29 вересня 2014 року ОСОБА_8 звільнено з роботи з 29.09.2014 року у зв'язку з прогулами з 19.09. 2014 року по 29.09.2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Згідно графіка змінності водіїв колісних транспортних засобів на вересень місяць 2014 року, який був доведений до відома водіїв шляхом його розміщення на дошці оголошень, ОСОБА_8 повинен був працювати: 19,20,21 потім 24,25 і знову 29,30 вересня(а.с.27,28).

В доповідних записках диспетчера ОСОБА_9 від 22.09.2014р. та 26.09.2014р. також підтверджено, що ОСОБА_8 повинен був приступити до роботи на маршруті 19, 20, 21 вересня та 24, 25 вересня 2014 року, однак без поважних причин, не попередивши диспетчера, до роботи не приступив, чим допустив прогули (а.с. 57,58).

Згідно актів від 26.09.2014 р. та 29.09.2014 р. ОСОБА_8 відмовився від дачі пояснень про причини відсутності на робочому місці (а.с. 59,61).

Позивач в позові зазначив, що 15.09.2014 р. він не був допущений до роботи водієм, іншої роботи йому доручено не було та не був вручений наказ про відсторонення від роботи, тому не був обізнаний з якого дня має приступити до роботи, вийшов на роботу 26.09.2014 р. відразу після вручення йому 25.09.2014 р. поштою наказу про відсторонення на його письмову вимогу від 16.09.2014р., отриману відповідачем 19.09.2014р.

В своєму рішенні суд вказав на те, що наказ від 15.09.2014р. про відсторонення позивача від роботи не був вручений позивачу для ознайомлення, отже у передбаченому законом порядку роботодавцем не було забезпечено обізнаність працівника про період його відсторонення від роботи.

Проте, колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, оскільки про те, що він відсторонений від роботи саме 15 і 16 вересня ОСОБА_8 знав, що вбачається з його заяви від 16 вересня 2014 року, яку він направив на ім'я директора ПП «Медіт-Сервіс», де просив письмових роз'яснень щодо недопущення до роботи 15.09.2014 р. та 16.09.2014 р. і яку той отримав 19 вересня 2014 року (а.с.9-11).

Разом з тим, в матеріалах справи є нічим не спростований комісійний акт від 15 вересня 2014 року, в якому зазначено, що водій автобуса ОСОБА_8 відмовився від ознайомлення з наказом по підприємству від 15.09.2014 року №60 про відсторонення його від роботи (а.с56).

Знаючи, що він відсторонений від роботи на 15 і 16 вересня 2014 року, та знаючи про те, що він згідно графіка повинен працювати 19,20,21 вересня, ОСОБА_8 в ці дні на роботу не вийшов, а чекав вдома на наказ від 15.09.2014 року, який, як він пояснює, одержав лише 25 вересня 2014 року.

Між тим, законодавець роз'яснив, що відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці, не може вважатися прогулом, якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, він не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України, хоча до нього і може бути застосовано інше дисциплінарне стягнення.

Проте, ОСОБА_8 лише 26 вересня 2014 року з'явився на підприємстві, йому було запропоновано дати пояснення про причини невиходу на роботу у дні, визначені графіком, але від дачі пояснень він відмовився, про що було складено відповідний комісійний акт від 26.09.2014 року. Даний акт також містить дані про відсутність ОСОБА_8 на робочому місці з 19 вересня 2014 року. Він, акт, також нічим не спростований. Аналогічний акт був складений і 29 вересня 2014 року, в якому зазначено, що і в цей день ОСОБА_8 відмовився від надання пояснень щодо причин відсутності на роботі з 19.09.2014 року (а.с.59,61).

З названих підстав, колегія вважає безпідставними посилання суду в рішенні на те, що надані відповідачем докази, в тому числі акт від 15.09.2014 року про відмову позивача від ознайомлення з наказом про відсторонення, не обґрунтовують дотримання роботодавцем вказаного порядку ознайомлення з наказом з відсторонення від роботи, не підтверджують факт обізнаності позивача зі змістом даного наказу, крім того даний наказ з метою ознайомлення з ним працівника у разі відмови останнього від його отримання роботодавцем мав бути надісланий позивачу поштою.

Як зазначено вище, сам позивач надав докази у вигляді заяв, що він достовірно знав про відсторонення його саме 15 і 16 вересня 2014 року, але 19 вересня, коли зобов'язаний бути на роботі по графіку, він не з'явився без поважних причин, та не з'являвся 20,21,24,25 вересня 2014 року.

В своїх заявах від 16 та 26 вересня 2014 року, адресовані директору ПП «Медіт-Сервіс», ОСОБА_8 просив надати йому письмі пояснення (роз'яснення) причин відсторонення його від роботи. Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що зміст заяви від 26 вересня 2014 року стосується фактично пояснення позивачем причини відсутності на роботі. Проте колегія суддів вважає, що вказана заява не містить пояснень поважності причин невиходу на роботу у визначені графіком дні, оскільки мови про відсторонення його від роботи в інші дні, крім 15 і 16 вересня 2014 року, в тому числі 19,20,21,24,25 вересня 2014 року, не було. Про це не йдеться ні в наказі, ні в доповідних та актах і навіть в заявах позивача (а.с.14).

Своїм висновком, даючи таку оцінку обставинам справи, суд фактично надає перевагу одним доказам (позивача) і безпідставно не враховує та відхиляє інші докази (відповідача).

Тому колегія вважає не правильним висновок суду про те, що факт здійснення позивачем прогулу не доведений, так як внаслідок несвоєчасного ознайомлення відповідачем працівника з наказом про відсторонення від роботи останній не був обізнаний, коли він має приступити до роботи після відсторонення від роботи, яке мало місце з 15.09.2014 року.

Слід зауважити, що звільнення позивача з роботи роботодавець не пов'язує з попередньою поведінкою та відстороненням його від роботи 15 і 16 вересня 2014 року, як зазначено в наказі №60 від 15.09.2014 року, який є чинним, - в зв'язку з некоректною поведінкою на маршруті (бійка на робочому місці).

Наданий до суду позивачем інший наказ №61 від 15 вересня 2014 року про створення комісії по розслідуванню інциденту також не спростовує його невихід на роботу у встановлені графіком дні (додається).

Звільнення ОСОБА_8, на думку колегії, відбулося відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не повно досліджені всі докази по справі, та при ухваленні оскаржуваного рішення про поновлення ОСОБА_8 на роботі, не правильно застосовано норми матеріального права.

З вказаних підстав не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, суд вірно врахував, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за пред'явленим позовом - суб'єкт порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. ОСОБА_7 по справі як фізична особа та суб'єкт цивільних відносин не є належним відповідачем, який має відповідати за даним позовом, оскільки належним відповідачем у цивільній справі за позовом, що виник з трудовий правовідносин є власник або уповноважений ним орган - .роботодавець, в даному випадку ПП "Медіт-Сервіс". Керівник може бути - притягнутий до відповідальності, в порядку регресу власником або уповноваженим ним органом в передбаченому законом порядку.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд не вправі при розгляді даної справи вирішувати питання щодо неналежної поведінки директора підприємства до інших працівників, які не є позивачами в даній справі та стосовно доводів про переведення на пів-ставки, ухилення від сплати податків, ненадання відпусток та компенсацій, оскільки це не є підставами та предметом даного позову -законності звільнення позивача зап.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. При розгляді вказаної справи такі факти встановлені не були.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених 1,2-5,7 статті 40 цього Кодексу ( в даному випадку п.4ч.1ст.40), може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Аналогічна норма міститься і в п.10 ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності і зокрема те, що така згода дається на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки.

В судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_8 є членом профспілки відповідача. Про це він не вказував ні в позові, ні в апеляції.

За вказаних обставин оскаржуване судове рішення в частині часткового задоволення позову про визнання незаконним та скасування наказу № 62 від 29.09.2014 року про звільнення ОСОБА_8, про поновлення його на роботі та про стягнення з ПП «Медіт-Сервіс» компенсацій і судового збору, - підлягає скасуванню. Рішення в частині відмови в решти позовних вимог - є законним і обгрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Медіт-Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс», ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінити.

Вказане рішення в частині часткового задоволення позову: про визнання незаконним та скасування наказу № 62 від 29.09.2014 року про звільнення ОСОБА_8 за п.4 ст.40 КЗпП України; про поновлення ОСОБА_8 на посаді водія в ПП "Медіт-Сервіс" з 30 вересня 2014 року; про стягнення з ПП "Медіт-Сервіс" на користь ОСОБА_8 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3945,06 грн., моральної шкоди в сумі 2000 грн., всього 5945,06 грн. - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :