Справа № 307/532/15-ц
Провадження № 2/307/605/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третьої особи Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначив, що на підставі витягу про державну реєстрацію прав та свідоцтва про право власності на житло №1162 від 26 грудня 2012 року, посвідченого Буштинською селищною радою - квартира АДРЕСА_1, належить йому в цілому на праві власності. Разом з ним, в його квартирі проживає його син ОСОБА_1, який перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2. Свого часу він надав право відповідачці на житло в його квартирі, однак вона в даній квартирі не проживала. Рішенням Тячівського районного суду від 20 грудня 2012 року шлюб між його сином та відповідачкою розірваний. Відповідачка у вказаній квартирі не проживає, даною квартирою не користується, що стверджується довідкою Буштинської селищної ради за №383 від 6 лютого 2015 року, а також актом матеріально-побутових умов. Оскільки квартира належить йому на праві власності, то жодних правових підстав для проживання у ній відповідачка не має та вказана квартира не може вважатися її місцем проживання. Таким чином, відповідачку ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування житлом у квартирі АДРЕСА_1.

Просить суд визнати ОСОБА_2такою, що втратила право на користування житлом у квартирі АДРЕСА_1, та скасувати її реєстрацію в даній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1162 від 26.12.2012 року, виданого Буштинською селищною радою та згідно витягу про державну реєстрацію №37069721 від 29.12.2012 року, є власником квартири АДРЕСА_1, про що в книзі 13 зроблено запис 1244 (а.с.4-6).

В акті обстеження, складеного депутатом Буштинської селищної ради Кревченко О.П., затвердженого головою Буштинської селищної ради Паш І.І., зазначено, що в АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в даному помешканні ніколи не проживала (а.с.8).

Довідкою виконавчого комітету Буштинської селищної ради від 6 лютого 2015 року за №383 стверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в АДРЕСА_1 не проживає і не проживала (а.с.7).

Відповідно до письмового повідомлення Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 14.02.2015 року за №480 в квартирі АДРЕСА_1 України, значиться зареєстрованою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку , квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника жилого будинку ( квартири) на відчуження цих об'єктів , закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника чи членів його сім'ї до нового власника в частині збереження права користування житлом.

Згідно ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні матеріалами справи стверджено, що відповідачка ОСОБА_2 вже більше року не проживає в належному позивачу ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1.

Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідачки ОСОБА_2 його права користування та розпоряджання своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, оскільки відповідачка значиться зареєстрованою в його квартирі, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право на житло в квартирі АДРЕСА_1, слід задовольнити.

Що стосується зняття відповідачки з реєстраційного обліку, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку.

А згідно до ст.. 16 цього Закону місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим.

Оскільки після визнання відповідачки такою, що втратила право на житло у квартирі АДРЕСА_1, позивач не звертався з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачки з реєстраційного обліку і йому не відмовлялося в цьому, то вимогу позивача щодо скасування реєстрації відповідачки ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, суд вважає передчасною, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 7, 16 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні», суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку смт.Буштино, Тячівського району, Закарпатської області, України, такою, що втратила право на житло в квартирі АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко