ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

08 травня 2015 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Торбика О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про порушення прав споживача,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Державний ощадний банк України" про порушення прав споживача.

В позовній заяві, уточненій під час розгляду справи, покликається на ту обставину, що 14 жовтня 2014 року він уклав із відповідачем договір №412921 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. При користуванні карткою він дотримувався умов договору та додатків до нього, які є невід"ємними частинами даного договору.

На протязі жовтня 2014 року він неодноразово користувався послугами відповідача з конвертації української гривні у польський злотий через банкомати Республіки Польща, а також проводив платежі в Україні. При цьому відслідковував залишок коштів на рахунку та сплачував банку всі належні комісії за надані послуги.

З 21 жовтня 2014 року з його карткового рахунку почали зніматись кошти з порушенням умов договору на обслуговування.

Так, за період з 21 по 24 жовтня 2014 року він поповнив рахунок на 61100 грн., залишок коштів на рахунку до його поповнення складав 930 грн. Вказані кошти було використано за кордоном шляхом розрахунків через термінал, частину отримав з банкоматів у Республіці Польща готівкою, всього 14848 злотих, при цьому комісія списувалась автоматично при одержанні готівки в банкоматах.

В листопаді 2014 року він отримав виписку з карткового рахунку, в якій було зазначено, що він заборгував перед банком за надані послуги в жовтні 2014 року 4402 грн. 25 коп.

Банк самостійно за період з 21 по 24 жовтня 2014 року, в порушення умов договору та міжнародної платіжної системи MasterCard, змінював курс обміну конвертації валюти.

Його неодноразові усні та письмові звернення до відповідача залишились без мотивованих пояснень та відповідей.

Просить визнати його право як споживача на користування платіжною карткою відповідно до договору №412921 від 14 жовтня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки порушеним. Зобов"язати публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" зарахувати на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кошти з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2998 грн. 66 коп.та скасувати заборгованість по даному рахунку у розмірі 4402 грн.25 коп. Стягнути з відповідача в його користь відсотки за користування його коштами у розмірі 248 грн.36 коп. та 298 грн. 27 коп. пені, а також стягнути в його користь 2780 грн. витрат на правову допомогу та 2000 грн. моральної шкоди, завданої його здоров"ю внаслідок порушення прав споживача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви та заявах про її уточнення.

Представник відповідача Торбик О.С. позов не визнав та суду пояснив, що банк жодним чином не порушував умов договору, укладеного з позивачем за №412921 від 14 жовтня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Заборгованість позивача перед банком виникла в результаті того, що списання коштів з рахунку позивача відбувалось за спеціальним курсом, визначеним для розрахунків за операціями, які здійснюються клієнтами з використанням спеціальних платіжних засобів, у випадках, коли валюта трансакції відрізняється від валюти поточного рахунку клієнта. Банк діяв у правовому полі і не допустив порушення умов договору, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2014 року позивач уклав із відповідачем договір №412921 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки з додатками до нього, які є невід"ємними частинами даного договору.

Відповідно до умов даного договору, відповідач відкрив на ім"я позивача рахунок в національній валюті на умовах тарифного пакету "Стандартний", тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку та надає клієнту платіжну картку типу MasterCard Electronic та ПІН-конверт до неї.

Як вбачається з наданих позивачем пояснень, він на протязі жовтня 2014 року неодноразово користувався послугами відповідача з конвертації української гривні у польський злотий через банкомати Республіки Польща, а також проводив платежі в Україні. При цьому відслідковував залишок коштів на рахунку та сплачував банку всі належні комісії за надані послуги.

З 21 жовтня 2014 року з його карткового рахунку почали зніматись кошти.

Так, за період з 21 по 24 жовтня 2014 року він поповнив рахунок на 61100 грн., залишок коштів на рахунку до його поповнення складав 930 грн. Вказані кошти було використано за кордоном шляхом розрахунків через термінал, частину отримав з банкоматів у Республіці Польща готівкою, всього 14848 злотих, при цьому комісія списувалась автоматично при одержанні готівки в банкоматах. Як пояснив позивач, в листопаді 2014 року він отримав виписку з карткового рахунку, в якій було зазначено, що він заборгував перед банком за надані послуги в жовтні 2014 року 4402 грн. 25 коп. Дані пояснення позивача підтверджуються випискою з його карткового рахунку та не заперечуються відповідачем.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно вимог ст. 1071 ЦК України - банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом.

Як пояснив представник відповідача, за користування коштами за допомогою карткового рахунку позивача за межами України, з нього за жовтень 2014 року відповідачем було списано кошти (комісія) у розмірі 2374, 93 грн. та нараховано заборгованість у розмірі 4402,25 грн. Дані суми передбачені умовами договору, з урахуванням спеціального курсу валют, визначеним для розрахунків за операціями, які здійснюються клієнтами з використанням спеціальних платіжних засобів, у випадках, коли валюта трансакції відрізняється від валюти поточного рахунку клієнта, затвердженого Головою Правління банку.

З наданих на підтвердження цих доводів відповідача доказів, вбачається, що для розрахунків за операціями, які здійснюються клієнтами з використанням спеціальних платіжних засобів, у випадках, коли валюта трансакції відрізняється від валюти поточного рахунку клієнта, в ПАТ"Державний ощадний банк України" розроблено та затверджено відповідну Методику, яка діє із змінами та доповненнями з 2012 року.

Відповідно до цієї Методики, представником відповідача надано Розпорядження про встановлення комерційних курсів купівлі-продажу доларів США та євро, для розрахунків за операціями, які здійснюються клієнтами з використанням спеціальних платіжних засобів, у випадках, коли валюта трансакції відрізняється від валюти поточного рахунку клієнта, підписані заступником голови правління банку.

Як вбачається з п.1.4 Договору, Клієнт погоджується з тим, що перелік видів послуг, що надаються Банком, та їх вартість, визначені Тарифами. Розмір процентної ставки, яка нараховується на залишки коштів на Рахунку, визначена цим Договором та може бути змінена Банком протягом строку дії Договору у порядку, визначеному Правилами.

Відповідно до п.1.7 Договору, Клієнт доручає Банку в порядку договірного списання списувати з Рахунку (в тому числі за рахунок Незнижувального залишку): вартість послуг, що наведені в Тарифах, у випадку користування Держателями цими послугами (в т.ч. у разі користуванням системами WEB-банкінг "Ощад 24/7" та/або Mobile - банкінг "Ощад 24/7"); нараховані проценти за Кредитом/Несанкціонованим овердрафтом; Кредит/Несанкціонований овердрафт; курсові різниці за операціями у валюті, що є відмінною від валюти Рахунку; платежі, які пред'явлені Міжнародними платіжними системами на підставі платіжних повідомлень еквайрів; помилково зараховані на Рахунок платежі; сум пені за цим Договором, а також іншими договорами, що укладені між Клієнтом та Банком. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню. Клієнт доручає, а Банк зобов'язується проводити інші договірні списання коштів у сумі, строки та у порядку, визначеному Правилами та Тарифами. Договірне списання може здійснюватися з будь-якого рахунку Клієнта, відкритого в Банку, реквізити якого відомі Сторонам. Списання комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування здійснюється Банком 1 числа місяця шляхом договірного списання коштів з Рахунку.

Додатком 1 до Договору визначено тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом "Стандартний", а додатком 2 визначено правила користування платіжними картками, емітованими АТ "Ощадбанк".

Відповідно до ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач мас право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, шо забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Відповідно до ст.19 Закону, під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Як вбачається з пояснень сторін, на офіційному веб-сайті Ощадбанку щоденно розміщується інформація про Курси валют, встановлені в установах банку. Дана обставина стверджується також скрін-шотом сторінки із встановленими курсами валют.

Інформація щодо комерційних курсів купівлі-продажу доларів США та євро, для розрахунків за операціями, які здійснюються клієнтами з використанням спеціальних платіжних засобів, у випадках, коли валюта трансакції відрізняється від валюти поточного рахунку клієнта, на офіційному сайті банку була відсутня, дану інформацію надав представник відповідача під час розгляду справи у вигляді роздруківки, яка не містить ознак її розміщення на офіційному веб-сайті банку, а тому суд її розцінює критично.

Суд вважає, що застосувавши додатковий курс по валютообмінним операціям та не довівши ці істотні зміни до позивача як до клієнта, відповідач порушив його право на свободу вибору продукції.

З пояснень представників сторін та з наявних у справі доказів вбачається, що відповідач до 31.10.2014 року продавав готівковий долар США по 13,02 грн за долар США, в той час як з картки позивача списано купівлю цієї валюти за курсом від 16,67 до 14,30 грн. за долар США.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Постановою Правління НБУ від 09.09.2009 N 538 щодо установлення курсу гривні до іноземних валют передбачено в п.3.1, що: "Голова правління банку (фінансової установи) до початку робочого дня встановлює єдиний курс купівлі та продажу іноземних валют за гривні згідно з наказом (розпорядженням) банку (фінансової установи). Інші керівники не мають права встановлювати курси купівлі та продажу іноземних валют за гривні." НБУ своїм листом 20.11.2009 N 13-121/7551-21689 наголосив, що: ''до початку робочого дня Голова правління банку (фінансової установи) має встановити курс купівлі та продажу іноземних валют за гривні, який є єдиним для всіх структурних підрозділів банку (фінансової установи), в тому числі і для юридичних осіб, які уклали агентські договори з банками (далі - агенти). Зазначений курс затверджується наказом (розпорядженням) банку (фінансової установи).

За таких обставин справи, службові Розпорядження про встановлення комерційних курсів купівлі-продажу доларів США та євро, для розрахунків за операціями, які здійснюються клієнтами з використанням спеціальних платіжних засобів, у випадках, коли валюта трансакції відрізняється від валюти поточного рахунку клієнта, підписані заступником голови правління банку, що містяться у справі, не мають юридичної сили, оскільки курси валют затверджені не уповноваженою на те особою.

А

П.9.4 ст.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що: Банки, які уклали договори з платіжними організаціями платіжних систем, зобов'язані надавати користувачам незалежно від їх місцезнаходження/місця проживання однаковий доступ до отримання послуг банку з переказу та отримання інформаційних послуг із використанням електронних платіжних засобів, забезпечивши таку можливість у всіх відокремлених підрозділах банку, в яких здійснюється обслуговування рахунків користувачів, а п. 9.6 ст.9 цього ж Закону визначено, що учасники платіжних систем зобов'язані забезпечити надання інформації про надання послуг з переказу коштів для захисту прав споживачів таких послуг.

Відповідно до п. 14.11 ст.14 цього Закону, Банк під час використання користувачем електронного платіжного засобу зобов'язаний інформувати його про випадки підвищеного ризику збитків для користувача і пов'язані із цим обов'язки сторін, що включають будь-які обгрунтовані обмеження щодо способів та місць використання. А відповідно до п.14.14 ст.14 цього Закону, Банк зобов'язаний на вимогу користувача надати інформацію про курс купівлі/продажу/конвертації іноземної валюти, який застосовувався під час здійснення операції з використанням електронного платіжного засобу.

Як вбачається з пояснень сторін в суді та наявних у матеріалах справи заяв позивача, він неодноразово звертався в установи банку з приводу заборгованості, яка виникла на його картковому рахунку, однак відповіді на поставлені питання, не отримав.

Відповідно до п.2.5 Постанови Правління НБУ від 30.04.2010 N 223 "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів",чинної на час виникнення спірних правовідносин, емітент карток зобов'язаний забезпечити наявність у договорі таких умов: тип спеціального платіжного засобу; порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо); тарифи банку на обслуговування операцій з використанням спеціального татіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну.

Як вбачається зі змісту Договору, укладеного між сторонами, в ньому не зазначено порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що застосування Банком іншого курсу, ніж комерційний курс, що затверджений Головою правління банку та розміщений на офіційному веб-сайті банку та в його установах, не відповідає умовам угоди і діючому законодавству.

Крім цього, суд враховує ту обставину, що ознайомитись із застосуванням іншого курсу валюти, відмінного від комерційного, який затверджений у встановленому законом порядку та доведений до споживачів банківських послуг, позивач не міг жодним чином, а тому вважає, що в такий спосіб було порушено його право споживача банківських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, банком було списано з карткового рахунку позивача, в односторонньому порядку, кошти в сумі 2998 грн. 66 коп. та нараховано заборгованість по даному рахунку у розмірі 4402 грн.25 коп.Дані суми були списані та нараховані як заборгованість у зв"язку із порушенням банком умов договору та чинного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції в Україні, згідно з повідомленням Державної служби статистики України, за лютий 2015 року до попереднього місяця, склав 105,3%.

Відповідно до поданих позивачем розрахунків, до повернення позивачу підлягають кошти з урахуванням індексу інфляції.

Крім цього, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти.

Згідно з ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка національного банку України з 04.03.2015 року становить 30%.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права споживача порушеним та зобов"язання зарахувати 2998 грн. 66 коп. на картковий рахунок позивача та скасувати заборгованість по даному рахунку у розмірі 4402 грн.25 коп. та нараховані за перевищення витратного ліміту відсотки в сумі 764 грн.06 коп. - підлягають до задоволення.

Пунктом 32.3.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Ставка на короткострокові кредити в Ощадбанку становить 24% річних, а тому до стягнення підлягає також 298 грн. 27 коп. пені згідно поданих позивачем розрахунків.

Крім цього, до задоволення підлягають також позовні вимоги щодо стягнення з відповідача в користь позивача ОСОБА_1 відсотків за користування його коштами у розмірі 248 грн.36 коп., згідно поданих ним розрахунків.

Разом з тим, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення в його користь моральної шкоди, завданої його здоров"ю внаслідок порушення його прав споживача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Суд вважає, що відповідно до ст.23 ЦК України, ст.1167 ЦК України, та ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення його прав споживача банківських послуг з підстав, викладених у позовній заяві, а тому в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовляє повністю.

При вирішенні питання про судові витрати, суд покладає їх на сторони відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 526, 536, 625, 1048, 1067, 1071, 1167 ЦК України, ст.ст.4, 15, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.ст.9, 14, 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Постанов Правління НБУ №538 від 09.09.2009 року та № 223 від 30.04.2010 року, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про порушення прав споживача - задовольнити частково.

Визнати права споживача ОСОБА_1 на користування платіжною карткою відповідно до договору № 412921 від 14 жовтня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки - порушеним.

Зобов"язати публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" зарахувати на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кошти з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2998 грн. 66 коп. та скасувати заборгованість по даному рахунку у розмірі 4402 грн.25 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в користь ОСОБА_1 відсотки за користування його коштами у розмірі 248 грн.36 коп. та 298 грн. 27 коп. пені, а також стягнути в його користь 2780 грн. витрат на правову допомогу, а всього стягнути в його користь 3326 грн.63 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та з ОСОБА_1 в користь держави по 243 грн. 60 коп. судового збору з кожного.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко