Справа № 344/3153/14-ц
Провадження № 22-ц/779/78/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання права на безоплатне одержання земельної ділянки у власність, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права на безоплатне отримання земельної ділянки, площею 0,2504 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 червня 2013 року вона звернулася до Івано-Франківської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2504 га, що розташована по АДРЕСА_1. Не отримавши відповіді, 25 вересня 2013 року, 11 жовтня 2013 року та 23 жовтня 2013 року вона направила відповідачу запити про надання інформації щодо видачі дозволу, однак відповіді Івано-Франківська міська рада так і не надала.

Крім того, 18 серпня 2011 року вона звернулася до відповідача із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою для одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1. Відповідь на дану заяву отримала у січні 2014 року через ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «ГІС».

Посилаючись на те, що відмовою у видачі дозволів послужило те, що через земельну ділянку, яку вона має намір приватизувати, проходить запроектована дорога, тобто її земельна ділянка лежить в межах «червоних ліній», проте, такі дії Івано-Франківської міської ради є незаконними та порушують її право на безоплатне набуття земельних ділянок у власність, просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає невірним посилання суду першої інстанції на ст. 392 ЦК України, яка регулює порядок захисту права власності, оскільки вона звернулася до суду не з позовом про захист її права власності як власника землі, а про захист права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, гарантованого ЗК України.

Зазначає, що ОСОБА_2 мала право для звернення до суду з даним позовом, оскільки такий спосіб захисту порушеного права, як визнання права, передбачений ЦК України і ЗК України, а неоскарження позивачем рішення міської ради в порядку адміністративного судочинства, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд не врахував доводів позивача про те, що проходження через земельну ділянку «червоної лінії» не є перешкодою для безоплатного надання її у власність, а може бути тільки підставою для встановлення обмежень щодо користування даною земельною ділянкою. Крім того, згідно відповіді Держземагенства в Івано-Франківській області вбачається, що всі суміжні земельні ділянки вже знаходяться у приватній власності, хоча по них теж проходить «червона лінія» дорожньої розв'язки.

У зв'язку з наведеним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з наведених вище мотивів.

Представники Івано-Франківської міської ради - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1

18 серпня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до ТзОВ «НВП «ГІС» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1

Після виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, позивачка звернулася до відповідача про передачу даної земельної ділянки у власність.

Згідно відповіді управління Держкомзему у м. Івано-Франківську вбачається, що питання передачі у власність земельної ділянки площею 0,10 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розглядалося на сесії Івано-Франківської міської ради, але не набрало необхідної кількості голосів.

17 червня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2504 га по АДРЕСА_1

Зазначене питання було внесено на розгляд виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 5 вересня 2013 року, однак, при голосуванні не набрало необхідної кількості голосів (у зв'язку з тим, що згідно генерального плану м. Івано-Франківська через вказану земельну ділянку проходить проектна дорога - вулиця містоформувального значення).

На час звернення з позовом до суду, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2504 га для ведення особистого селянського господарства позивачем не розроблено.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян або у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених ЗК України.

Порядок приватизації або надання земельної ділянки у власність визначений ст. 118 ЗК України.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК).

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража.

У пункті 7 зазначеної постанови (у редакції постанови від 19 березня 2010 року №2), Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Таким чином, враховуючи, що позивач, не оскаржуючи дії чи бездіяльність Івано-Франківської міської ради, пов'язані з процесом передачі позивачеві безоплатно земельної ділянки у власність, звернулася в суд з позовом про визнання права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що права на земельну ділянку виникають на підставі рішення (акту) органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, до виключних повноважень яких відносяться питання передачі земельних ділянок у власність, не заслуговують на увагу доводи апелянта про можливість захисту порушеного права шляхом визнання такого права в судовому порядку.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський