АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4356/15 Справа № 207/5093/14 Головуючий у 1 й інстанції - Скиба С.А. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, Дніпродзержинської міської ради

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою, у якій просила визнати дійсним договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - виробничого комплексу ІІ частина загальною площею 3646,1 метрів квадратних по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та нею , визнати за нею право власності на об'єкт нерухомого майна - виробничий комплекс ІІ частина загальною площею 3646,1 метрів квадратних по АДРЕСА_1 , оскільки 3 жовтня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу майна придбала нерухоме майно за 156365 гривень на Товарній біржі "Європейська" . Повністю виконали умови договору купівлі-продажу . Згідно акту прийому-передачі майна від 3 жовтня 2014 року їй передано майно у задовільному технічному стані у повному обсязі , але ОСОБА_3 не визнає її права власності , оскільки угода не була посвідчена нотаріально.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2014 року позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - виробничого комплексу ІІ частина загальною площею 3646,1 метрів квадратних по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладений 3 жовтня 2014 року на Товарній біржі "Європейська" за № 0310/1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомого майна - виробничий комплекс ІІ частина загальною площею 3646,1 метрів квадратних по АДРЕСА_1 , який складається з наступного : ремонтні майстерні та профілакторій Б-1 загальною площею 3201,7 метрів квадратних ; червоний куток В-1 загальною площею 399,8 метрів квадратних ; грязевідстійник Г-1 загальною площею 44,6 метрів квадратних ; огорожа №1.

У апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, Дніпродзержинської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 жовтня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу майна позивачка ОСОБА_2 придбала нерухоме майно - виробничий комплекс ІІ частина загальною площею 3646,1 метрів квадратних по АДРЕСА_1 за 156365 гривень на Товарній біржі "Європейська". Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу . Згідно акту прийому-передачі майна від 3 жовтня 2014 року позивачці передано майно у задовільному технічному стані у повному обсязі , але ОСОБА_3 не визнає її права власності , оскільки угода не була посвідчена нотаріально .

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України 2003 року якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами , і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення , суд може визнати такий договір дійсним . У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається .

Згідно ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів .

Згідно ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Суд, задовольняючи позов, виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору , що підтверджено договором купівлі-продажу від 3 жовтня 2014 року та актом прийому-передачі від 3 жовтня 2014 року (а.с 6-7) . Як власник майна позивачка не має можливості зареєструвати своє право власності об'єкт нерухомого майна, оскільки угода не була посвідчена нотаріально, тому угоду визнав дійсною та визнав за нею право власності на майно .

З зазначеним рішенням суду погодитись неможливо, оскільки його прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі - продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі -продажу валютних цінностей і інших паперів застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі - продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Статтею 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Але, в порушення вищевказаних норм цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", оскаржуваним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.11.14 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - виробничого комплексу, укладеного 03.10.14 року на Товарній біржі "Європейська", без його нотаріального посвідчення.

Крім того, згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ, суд повинен з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

До постановления вищевказаного рішення, будь-які дії щодо встановлення факту ухилення відповідача від посвідчення договору судом не здійснювалися та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі штучно створено спір з приводу нерухомого майна, а доводи позовної заяви про невизнання ОСОБА_3 права власності на продану будівлю за ОСОБА_2 спростовуються наявними у матеріалах справи заявами сторін про розгляд справи без їх участі у яких, зокрема, зазначається про повне визнання відповідачем позовних вимог та відсутність заперечень у задоволенні позову.

Крім того, в порушення ст.ст. 212, 213 ЦПК України, суд взагалі не з'ясував питання правового статусу земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно.

Згідно з інформацією Дніпродзержинської міської ради від 25.02.15 за № 08-07/486 встановлено, що правоустановчі документи на земельну ділянку під виробничим комплексом по вул. Торгівельній, 1В, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо прийняття цього майна до експлуатації передбачено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). При цьому, п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

Однак, судом першої інстанції не з'ясовано чи не є спірні об'єкти нерухомості самочинним будівництвом, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні дозволи на будівництво вищевказаних будівель або декларації про готовність об'єктів до експлуатації, докази реєстрації на них права власності за ОСОБА_3, а також докази відведення земельної ділянки під збудоване нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі та постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, Дніпродзержинської міської ради - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез