Справа №481/663/14-ц 29.01.2015 29.01.2015 29.01.2015
Провадження № 22ц/784/286/15 Головуючий у 1-й інстанції Васильченко Н.О.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигної О.Я.,

суддів: Леванчука О.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Харитоновій І.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 травня 2014 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про виселення її з квартири АДРЕСА_1. Позивач також просив виселити всіх інших осіб, які проживають в квартирі, не зазначивши їх у якості відповідачів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що на квартиру рішенням суду звернуто стягнення як на іпотечне житло для погашення заборгованості за кредитним договором , укладеним 26 лютого 2008 року між сторонами. Відповідачка не виселяється із квартири , а тому разом з іншими мешканцями повинна бути виселеною з житлового приміщення в судовому порядку.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 травня 2014 року позов задоволено частково. ОСОБА_2 виселена з вказаної квартири. В частині задоволення інших вимог, виселення невизначеного кола осіб, відмовлено. Рішенням розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову. Апелянт вважає, що відносно неї постановлено неправильне рішення, оскільки суд безпідставно посилається на її прохання розглянути справу у її відсутність, та не врахував, що Банк вдруге з тих же підстав звернувся до неї з позовом.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26 лютого 2008 року між Банком, який на той час був закритим акціонерним товариством, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір в національній валюті. Вона до 26 лютого 2015 року отримала 75 000 грн. кредиту під 15% річних. В той же день за іпотечним договором вона передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

У серпні 2012 року Банк звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на квартиру та її виселення. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада 2013 року рішення скасовано та ухвалено нове, про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення 128097 грн. 32 коп. заборгованості. В задоволенні позову про виселення ОСОБА_2 відмовлено.

Встановивши, що на квартиру відповідачки звернуто стягнення як на іпотечне майно, а відповідачка не виконала вимоги Банку про виселення в добровільному порядку з цього приміщення, суд спираючись на положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 з квартири.

Доводи в апеляційній скарзі суперечать вимогам закону та доказам у справі.

Так, сам по собі розгляд справи у відсутності відповідачки не впливає на правильність висновків суду по суті спору. Крім того, в матеріалах справи є заява від 12 травня 2014 року, подана від імені відповідачки, про розгляд справи, вимоги по якій вона не визнає, у її відсутність, у зв'язку із службовим відрядженням (а.с. 32).

Зі згаданих доказів виходить, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада 2013 року було відмовлено у виселенні відповідачки внаслідок того, що вона не отримала досудової вимоги про виселення від 11 серпня 2012 року.

Після ухвалення такого рішення, Банк 5 лютого 2014 року вдруге направив відповідачці, яка продовжує проживати в квартирі, вимогу про добровільне звільнення із спірного житлового приміщення. Як виходить з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказану вимогу ОСОБА_2 отримала 12 лютого 2014 року (а.с. 16), але не виселилася.

За такого, позов про виселення не можна вважати тотожним першому, та поданим з тих самих підстав.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення не підлягає скасуванню. Залишаючи рішення без змін, колегія суддів бере до уваги межі апеляційного оскарження та доводи апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: