АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/216/15 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гірський Б. О.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю - представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Тернопільського міськрайсуду від 18 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ " Банк "Фінанси та Кредит", 3-я особа ОСОБА_2, СМП "Домекс" про визнання частково недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 18 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні вищевказаного позову за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити вимоги, посилаючись на те, що суд першої інстанції невірно трактував норми матеріального права.

Банк оскаржує мотивувальну частину рішення, оскільки висновок суду про те, що розмір пені, яку повинен сплатити позичальник Банку у разі невиконання зобов'язань за договором становить 365% річних є необгрунтованим - не наведено мотивів на підставі яких встановлено вказану обставину. Тому просить виключити з мотивувальної частини рішення вказану обставину.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"- задовольнити.

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду про визнання несправедливим та недійсним п.6.1 кредитного договору №31 Т/07-МК від 21 грудня 2007 року, яким передбачено сплату пені в розмірі 1% від простроченої суми тіла кредиту та/або сплати відсотків за кожен день прострочення, посилаючись на пункт 5 ч.3 ст.18 Закону "Про захист прав споживачів" (надалі Закон №1023)- "встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань", оскільки за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань пеня становитиме 365% річних.

З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір №31Т/07-МК на суму 1700 000 грн укладено 21 грудня 2007 року між позивачем, який є юристом за фахом, та Банком. Пунктом 6.1 вказаного договору передбачено відповідальність за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів сплати пені з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. При цьому сторони, обумовили і випадки сплати вказаної пені (а.с.6 т.1).

З пояснень представника Банку та представника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, а також матеріалів справи ( т.1 а.с. 30) встановлено, що станом на 31 травня 2013 року укладено між Банком та ОСОБА_2 договір відступлення права вимоги за за вказаним кредитним договором .

З матеріалів справи, пояснень представника Банку встановлено, що 25.02.2013 року було постановлено рішення в справі 1915/18098/12, про стягнення солідарно з ОСОБА_1, поручителів заборгованості зі сплати тіла кредита та відсотків за період з лютого 2012року по лютий 2013 року. В процесі розгляду справи ОСОБА_1 не оспорювалися умови кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пеня це один із видів цивільно-правової відповідальності боржника за порушення зобов'язання з повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування коштами, яка обчислюється у відсотках за кожен день прострочення виконання, а не за рік, і яке взяв на себе добровільно позичальник, уклавши в письмовій формі кредитний договір.

У випадку перевищення сум відповідальності за межі спричинених збитків боржник має право на зменшення такої штрафної санкції за рішенням суду, тому відсутні підстави для визнання п.6.1 кредитного договору несправедливим.

Зазначений висновок зроблено судом шляхом детального з'ясування обставин справи та їх логічного осмислення в контексті норм матеріального права і є обгрунтованим та законним.

На час укладення спірного кредитного договору була чинною стаття 627 ЦК, в редакції: " Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості". Стаття 627 ЦК доповнена частиною другою, на яку посилається позивач у своїй заяві, Законом №3796 від 2.09.2011 року і набула чинності з 16.Х.2011 року.

Згідно статті 628 ЦК -" Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства".

В статті 549 ЦК законодавець дав визначення поняття неустойки -"

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. ...

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. "

Отже, Законом не визначено гранично допустимі розміри пені. Сторони, укладаючи договори визначають розмір відповідальності за несвоєчасне виконання взятих зобов'язань, адже в силу ст. 526 ЦК сторони зобов'язані добросовісно виконувати взяті на себе обов'язки. Можливість визначення сторонами відсотку розміру відповідальності узгоджується і зі змістом ст. 6 ЦК, яка надає сторонам на власний розсуд врегульовувати свої відносини.

У вказаній справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що укладаючи та підписуючи кредитний договір, в т.ч. і визначаючи пеню в розмірі 1% за день прострочення виконання за несвоєчасне виконання боржником умов договору, сторони не відступили від положень актів цивільного законодавства, які є перерахованими в абзаці 2 частини 3 ст.6 ЦК-" Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті відносин між сторонами."

Однак місцевий суд на думку суду апеляційної інстанції допустив помилку в мотивувальній частині рішення, зазначаючи, що сумарно за річний період розмір пені становитиме 365% річних, що суперечить суті поняття пені, яке дано законодавцем в статті 549 ч.3 ЦК.

Крім цього, пеня, є грошовим видом відповідальності у разі порушення боржником свого грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Тому позивачем невірно трактується як несправедлива умова кредитного договору обчислення пені в розмірі 365% річних. Вказане тлумачення такого розміру відповідальності застосував суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, що є суперечливим до його ж висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1. Тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе виключити з мотивувальної частини рішення речення " Таким чином, розмір пені, яку позичальник має сплатити банку у разі невиконання ним зобов'язань по договору становить 365% річних"

Враховуючи вищенаведене, рішення слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення вказівку на дану обставину.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задовольнити, змінити рішення Тернопільського міськрайсуду від 18 листопада 2014 року виключивши з мотивувальної частини рішення речення такого змісту "Таким чином розмір пені, яку позичальник має сплатити банку у разі невиконання ним зобов'язань по договору становить 365% річних".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач