Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/278/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Категорія- 46 Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

05.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Бубличенко В.П.

при секретарі - Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням. Суд визнав ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, який підтримував доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власником будинку по АДРЕСА_1 був батько позивачки та відповідача - ОСОБА_7.

28.05.2013 року ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором подарував вказаний будинок ОСОБА_3 Право власності на сказаний будинок позивачкою зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.4, 70).

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України).

Отже, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Судом установлено, що з 1993 року у спірному будинку був зареєстрований як член сім'ї власника будинку (ОСОБА_7) та до 2010 року проживав у цьому будинку відповідач ОСОБА_4 (а.с.8-9,20,38). Відповідач не належить до членів сім'ї нового власника спірного будинку ОСОБА_3 в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України.

Таким чином з моменту припинення права власності на вказаний будинок, як попередній власник ОСОБА_7, так і члени його сім'ї, зокрема відповідач, втратили право користування цим майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Ураховуючи наведене правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачка як власник спірного будинку має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному будинку.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника майна.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів сім'ї власника на користування цим будинком.

Встановивши, що з припиненням права власності ОСОБА_7 на спірний будинок, член його сім'ї - відповідач ОСОБА_4 також утратив право користування житловим приміщенням у цьому будинку, а власником будинку є ОСОБА_3 і відповідач не належить до членів її сім'ї, в будинку з 2010 року не проживає, не набув самостійного права на користування будинком з інших правових підстав, суд дійшов правильного висновку про доведеність позивачкою своїх вимог і обґрунтовано задовольнив її позов.

Вирішуючи спір суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, повно і всебічно з'ясував обставини, дав належну оцінку наданим сторонами доказам та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України.

Посилання представника відповідача на те, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту порушеного права є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і доказах і висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді