Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5347/13-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 43 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Кочетова Л.Г.,

суддів: Худякова А.М., Якухно О.М.,

при секретарі Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та в обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона та її дочка мають право спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_1 та є власниками відповідно 7/12 та 1/12 частин квартири. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є власниками 1/12 частини спірної квартири кожен. У березні 2013 року у квартиру самовільно без згоди інших співвласників вселився ОСОБА_3, який не є співвласником, замінив вхідні двері разом із замками та не допускає позивача до користування квартирою. Оскільки відповідачі чинять перешкоди, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов»язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити їй та її дочці перешкоди в користуванні квартирою, надати доступ до неї; зобов»язати ОСОБА_3 передати їй ключі від вхідних дверей та звільнити квартиру; виділити позивачам у спільну власність 8/12 часток квартири, при цьому визначивши площу квартири, яка належить кожній позивачці та визнавши право власності на цю частину.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року позов задоволено частково, зобов"язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та її неповнолітній дочці ОСОБА_2 у праві володіння та користування належними їм 8/12 частками квартири АДРЕСА_1, надати доступ до вказаної квартири, а також зобов"язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, по 38.23 грн. з кожного; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 2042.14 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник апелянта просить рішення суду в частині відмови у поділі спірної квартири та стягнення з позивача судових витрат скасувати та постановити в цій частині нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову міськради щодо переобладнання квартири, необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про надіслання запиту до міськради з приводу переобладнання частки квартири під магазин, необгрунтовано відмовив у виділенні частини квартири, безпідставно стягнув судовий збір з позивача.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду від 10.02.2010 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 20.04.2010 року. Позивач, її дочка, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є власниками 1/12 частини спірної квартири кожен на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року (т.1 а.с. 6-11, 14, 197-199).

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до висновку експерта від 21.07.2014 року поділ квартири АДРЕСА_1 з виділенням ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_3 в натурі 8/12 частки квартири неможливий, технічно можливим є поділ квартири з відступом від ідеальних часток за умови отримання дозволів на добудови до приміщень житлових кімнат № 6 та № 7 кухні та санвузлу, передбачених вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва ( а.с. 194, том 1).

З листа Бердичівської міської ради від 20.10.2014 року № 355 вбачається, що добудова вказаної квартири можлива лише за умови оформлення права власності або користування земельною ділянкою ( а.с. 245, том 1 ).

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повина довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте будь-яких доказів того, що позивачами, у встановленому законом порядку, оформлене право власності або користування земельною ділянкою, що знаходиться під спірною квартирою, суду не надано.

Не надано також доказів того, що ними отримані дозволи на здійснення відповідних прибудов.

Згідно з положеннями ст. 183 ЦК, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Виділ частки квартири, що перебуває у спільній частковій власності є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири з самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання квартири в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

За таких обставин, є вірним висновок суду першої інстанції, що технічна можливість поділу квартири без зміни її цільового призначення відсутня.

При цьому, посилання апелянта на те, що суд мав виділити позивачам кімнати, позначені на схемі квартири цифрами «6» та «7», не грунтуються на законі, поскільки вказані приміщення є сміжними та вхід до цих кімнат здійснюється лише через кімнату спільного користування, що порушує права інших співвласників, такий поділ не відповідає ідеальним часткам співвласників та виходить за межі позовних вимог.

Щодо клопотання про надіслання запиту до міськради з приводу переобладнання частки квартири під магазин, то вказана вимога пов»язана із зміною цільового призначення спірного майна та виходить за межі позовних вимог. Тому підстав для її задоволеня у суду не було.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позовна вимога про визнання права власності (п. п. 4, 5 заяви про зміну та уточнення позовних вимог від 03.03.2014 року (т.1 а.с. 136-137), є позовною вимогою майнового характеру.

Поскільки при поданні позову позивачем була сплачена лише одна вимога немайнового харектеру (т. 1 а.с. 1), у задоволенні майнової позовної вимоги було відмовлено, суд обгрунтовано стягнув недоплачений судовий збір.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді