Справа №583/2099/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/398/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Маслова В. О. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі НГВУ "Охтирканафтогаз", Відділ Державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

06 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з грудня 2007 року проживає однією сім'єю та веде спільне господарство з відповідачем ОСОБА_4 в належному йому будинку, розташованому по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них з відповідачем народилась спільна дитина.

У період з 2007 року по 2013 рік за власні кошти, отримані у вигляді заробітної плати та прибутку від підприємницької діяльності, а також кошти, збережені від продажу в 2004 році належного їй кафе, вона здійснила ряд капітальних ремонтних робіт у будинку за вищевказаною адресою, внаслідок чого його вартість істотно збільшилась. Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти її та відповідача був придбаний легковий автомобіль марки "ВАЗ-21154", 2008 року випуску. На даний час її право власності на частку домоволодіння відповідачем не визнається. Так як вона провела ремонт будинку за власні кошти, а відповідач самостійного заробітку не мав, з 07.12.2011 року по 06.12.2013 року відбував покарання в місцях позбавлення волі, то вважає що домоволодіння відповідача за час перебування у фактичних шлюбних відносинах суттєво збільшилося у своїй вартості за рахунок її грошових коштів, тому вважає що розмір її ідеальної частки у будинку складає 86/100, а розмір ідеальної частки відповідача у будинку складає 14/100. У зв'язку з цим просить встановити факт її проживання однією сім'єю з 01 грудня 2007 року разом з ОСОБА_4; визнати житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1, а також автомобіль марки ВАЗ модель 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 об'єктами спільної сумісної власності її та відповідача; визнати за нею право власності на 86/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1, а за відповідачем визнати право власності на 14/100 частин вказаного житлового будинку; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобілю марки ВАЗ модель 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01 грудня 2007 року по даний час.

Визнано за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ модель 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2015 року в частині відмови у визнанні майна у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (зі складовими частинами «А1Ж» - житловий будинок, а - прибудова, а-1 - прибудова, а-2 - перехід коридор, Б - сарай - літня кухня, б- погріб, б1 - прибудова, В - сарай, Г - гараж, г - сарай - прибудова, №1 - ворота, №2 - паркан, к - колодязь) спільною сумісною власністю та визнанні за нею права власності на частку вказаного майна - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за нею право на 39/100 частин вказаного домоволодіння. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду в оскаржуваній частині рішення не узгоджується з матеріалами справи, не ґрунтується на доказах, які були додані до справи та суперечить вимогам матеріального та процесуального права.

В частині задоволення позову, рішення суду особами, які брали участь в справі, не оскаржено та відповідно до положень ст. 303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, представника третьої особи ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ "Охтирканафтогаз" Панову Л.П., яка заперечує проти апеляційної скарги та вважає її необґрунтованою, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з 03.11.1993 року по 28.04.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а. с. 90).

У період перебування в шлюбі з ОСОБА_7, відповідно договору купівлі-продажу № Н-811/98 від 21.03.1998 року, ОСОБА_4 придбав жилий будинок літ. "А" жилою площею 37,4 кв.м, з надвірними будівлями літ. "а, а1, а2, б1", сарай літ. "Б, В", погріб літ. "б", колодязь літ. "К", огорожа № 1, 2, розташований в АДРЕСА_1 (а. с. 11). З 16.06.1995 року в зазначеному будинковолодінні зареєстровано його місце проживання.

Перед розірванням шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в добровільному порядку розподілили спільне майно подружжя, про що 14.04.2007 року уклали нотаріально посвідчений договір, відповідно до якого житловий будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка, які розташовані в АДРЕСА_1, залишились у власності ОСОБА_4 (а. с. 159).

27.12.2009 року ОСОБА_4 придбав автомобіль ВАЗ-21154 2008 року випуску, ринковою вартістю 45841 грн. 48 коп., що підтверджується біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу та актом автотоварознавчого дослідження (а. с. 169-170).

08.06.2010 року вказаний автомобіль ВАЗ-21154 з державним номером НОМЕР_1 був зареєстрований в Охтирському відділенні РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області на ім'я ОСОБА_4 (а. с. 23).

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2013 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 185 ч. 5, ст. 69 КК України (за вчинення крадіжок у сфері нафтогазовидобувного комплексу України в складі організованої групи, поєднаних з проникненням у сховище, в особливо великих розмірах) до двох років позбавлення волі, з конфіскацією причепа легкового - В, ПГА 1 та стягнуто з засуджених за цим вироком осіб, в тому числі і з ОСОБА_4, в солідарному порядку на користь ПАТ "Укрнафта" в особі НГВУ "Охтирканафтогаз" завдані матеріальні збитки в сумі 440244,32 грн. (а. с. 39-46).

Відповідно до вказаного вироку, належне ОСОБА_4 майно, а саме, земельну ділянку площею 0,10 га, та домоволодіння, які розташовані по АДРЕСА_1, а також автомобіль марки "ВАЗ 21154", державний номер НОМЕР_1, що переданий на зберігання НГВУ "Охтирканафтогаз" та на яке постановами слідчого накладено арешт, до відшкодування шкоди залишено під арештом.

На виконання зазначеного вироку суду 17.09.2013 року було видано виконавчий лист № 1813/5489/2012 та 30.10.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ "Укрнафта" в особі НГВУ "Охтирканафтогаз" завданих матеріальні збитків в сумі 440244,32 грн. (а. с. 68).

30.10.2013 року державним виконавцем в рамках цього виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме майно, належне ОСОБА_4, що підтверджено витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а. с. 78-79).

Боржником ОСОБА_4 жодних дій на погашення заборгованості за виконавчим провадженням не здійснено.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з грудня 2007 року по даний час проживають однією сім'єю у будинку, належному відповідачу. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилася спільна дитина (а. с. 10). Після народження дитини дільничий лікар та дільнича медсестра відвідували новонародженого за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією КЗ "Охтирська ЦРЛ" від 23.12.2014 року на а. с. 215.

З 27.05.2014 року ОСОБА_3 зареєстрована в будинку відповідача по АДРЕСА_1. До вказаного часу місце проживання позивачки з 1993 року було зареєстроване в АДРЕСА_2, а з 04.02.2003 року - по АДРЕСА_3 (а. с. 6-7; 217). Відповідно до інформації, наданої КП "Охтирське міське бюро технічної інвентаризації" 23.12.2014 року, право власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_3 згідно договору купівлі - продажу, посвідченому приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу 08.08.2002 року (а. с. 214).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та відповідача, а також визнання за позивачкою права власності на частину зазначеного нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних доказів про те, що перелічені нею в позовній заяві ремонтні роботи в будинковолодінні були виконані за її власні кошти в період їх спільного проживання з відповідачем однією сім'єю. Крім того суд першої інстанції виходив з того, що ніяких перебудов, надбудов чи добудов у будинковолодінні після 2007 року сторонами не проводилося, а виконані ремонтні роботи не збільшили корисну площу будинку та господарських будівель.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в зазначеній частині, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу про право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В обґрунтування своїх вимог про визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю її та відповідача, а також визнання за нею права власності на частину будинку, позивачка посилалась на те, що саме за рахунок її коштів було здійснено всі ремонтні роботи, зазначені в позовній заяві. В судовому засіданні апеляційного суду вона пояснила, що це були кошти, отримані нею від продажу належного їй кафе в 2004 році. Крім того у неї були кошти, які їй надавав інший чоловік, з яким вона мала близькі стосунки до того, як познайомилась з відповідачем ОСОБА_4

Проте з договору купівлі-продажу належного позивачці нежилого приміщення (кафе) в АДРЕСА_4 вбачається, що його продаж вчинено за 15940 грн. В той час як згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість ремонтних робіт, які зазначила в позовній заяві позивачка, є значно більшою. В період, коли за твердженням позивачки виконувались ці роботи, вона не працювала, так як знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Щодо накладних та товарних чеків про придбання будівельних матеріалів на ім'я позивачки, то суд першої інстанції надав їм належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку, що вони переконливо не свідчать про вкладення цих будівельних матеріалів у ремонт спірного будинку, враховуючи, що позивачці на праві власності належить інший житловий будинок, в якому вона була зареєстрована до 27.05.2014 року та в якому згідно показань свідка ОСОБА_9 був зроблений євроремонт. Згідно зазначених розрахункових документів, будівельних матеріалів було придбано більше ніж на шістдесят тисяч гривень. Враховуючи, що позивачка не довела належними доказами наявність у неї на час придбання будівельних матеріалів такої грошової суми, ці розрахункові документи, хоча в них і зазначено ім'я позивачка як покупця, також з достовірністю не свідчать про те, що будівельні матеріали були придбані саме за її особисті грошові кошти. Суд першої інстанції також прийшов до правильного висновку, що позивачкою не надано належних та достовірних доказів на підтвердження і того, що весь перелік ремонтних робіт в спірному будинковолодінні було виконано саме в період з грудня 2007 року.

Крім того судом першої інстанції встановлено і ця обставина визнається сторонами в справі, що проведені в будинковолодінні ремонтні роботи не збільшили корисну площу житлового будинку та господарських будівель, так як ніяких перебудову чи добудов не було зроблено. Здійснені поліпшення експертом у висновку будівельно-технічної експертизи визначено як євроремонт будинковолодіння. Зазначена обставина, в сукупності з іншими вищезазначеними обставинами, також свідчить про відсутність підстав для застосування положень ст. 62 СК України щодо спірного будинковолодіння, належного відповідачу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення в оскаржуваній частині. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -