Єдиний унікальний номер 243/6537/15-ц
Номер провадження 4-с/243/22/2015
УХВАЛА

Іменем України

03 серпня 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Носовської Л.О.

при секретарі Врублевській К.В.

за участю прокурора Швець В.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Словянську цивільну справу за скаргою в.о. Словянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня ім. В.І. Леніна», заінтересована особа: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції ОСОБА_1, на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2015 року в.о. Словянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця ВДВС Селидівського міського управління юстиції. Просить суд визнати постанову державного виконавця ВДВС Селидівського міського управління юстиції ОСОБА_1 №794/6 від 15.05.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) неправомірною; зобов'язати ВДВС Селидівського міського управління юстиції вирішити питання про відкриття виконавчого провадження (прийняття до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом № 243/11712/13-к, виданим 23.04.2014 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області на підставі вироку Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2014 року у справі № 1-кп/243/60/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» 896,97 грн. витрат на лікування потерпілого та поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги на вищевказану постанову.

На обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне. Вироком Слов'янського міськрайонного суду від 20.03.2014 року у справі № 1-кп/243/60/2014 задоволено позов Слов'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» (далі - КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна») до ОСОБА_2 про стягнення 896,97 грн. витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. На виконання вироку судом 23.04.2014 року видано виконавчий лист, який 10.10.2014 рку Слов'янським міжрайонним прокурором разом із заявою про відкриття виконавчого провадження направлено до ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції. 14.10.2014 року відкрито виконавче провадження, у ході якого встановлено, що боржник ОСОБА_2 з 26.02.2015 року відбуває покарання у Селидівській виправній колонії № 82. 10.04.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби), яку разом з виконавчим листом, постановами про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та інформацією про переведення боржника до Селидівської виправної колонії № 82, спрямовано до ВДВС Селидівського міського управління юстиції. Постановою державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ ОСОБА_1 від 15.05.2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). В оскаржуваній постанові державний виконавець посилається на п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, невідповідність виконавчого документу вимогам ст. 18 цього Закону. Водночас, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік вимог до виконавчого документу. Виданий 23.04.2014 року Слов'янським міськрайонним судом виконавчий лист повністю відповідає вимогам статті 18 Закону

України «Про виконавче провадження». Більш того, всупереч ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем у постанові не зазначено, яким саме вимогам ст. 18 цього Закону не відповідає виконавчий документ. Інших підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачених статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові не зазначено. Таким чином, державним виконавцем у порушення ст. ст. 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав скаргу, наполягав на її задоволенні.

Представник зацікавленої особи, КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна», просив скаргу задовольнити та розглянути справу у його відсутності.

Державний виконавець, ОСОБА_1, в судове засідання не з,явилась, суду надано заперечення, в яких зазначено, що 15.05.2015 року на підставі п.6 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, а саме, виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження», відсутня довідка про те, що боржник дійсно відбуває покарання у Селидівській ВК №82. У постанові про стягнення з боржника виконавчого збору відсутні реквізити, куди необхідно перераховувати грошові кошти. Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не скріплена печаткою. Супровідний лист про закінчення виконавчого провадження не затверджений начальником ВДВС.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 2 ПП ВССУ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Законом України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. У Законі визначено загальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), до якого, зокрема, віднесено пошук майна боржника, арешт коштів на рахунках в банківських установах, оцінка майна та його реалізація на прилюдних торгах (статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у частині другій статті 17 Закону.

Вироком Слов'янського міськрайонного суду від 20.03.2014 року у справі № 1-кп/243/60/2014 задоволено позов Слов'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» до ОСОБА_2 про стягнення 896,97 грн. витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

На виконання вироку зазначеним судом 23.04.2014 року видано виконавчий лист, який 10.10.2014 року Слов'янським міжрайонним прокурором разом із заявою про відкриття виконавчого провадження направлено до ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції.

За вказаним виконавчим листом та заявою прокурора про відкриття провадження старшим державним виконавцем ВДВС Слов'янського МРУЮ ОСОБА_3 14.10.2014 року відкрито виконавче провадження, у ході якого встановлено, що боржник ОСОБА_2 з 26.02.2015 року відбуває покарання у Селидівській виправній колонії № 82.

10.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби), яку разом з виконавчим листом, постановами про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та інформацією про переведення боржника до Селидівської виправної колонії № 82, спрямовано до відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ ОСОБА_1 від 15.05.2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік вимог до виконавчого документу:

1) назва І дата видачі документа, найменування органу, прізвище таініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання

Виданий 23.04.2014 року Слов'янським міськрайонним судом виконавчий лист повністю відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Всупереч ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем у постанові не зазначено, яким саме вимогам ст. 18 цього Закону не відповідає виконавчий документ. Також в постанові відсутні інші підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У відповідності із ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи заявника щодо належного оформлення виконавчого листа, виданого на виконання вироку Слов'янського міськрайонного суду від 20.03.2014 року у справі № 1-кп/243/60/2014.

Задовольняючи клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця, суд враховує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, де зазначено, що кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, чим обмежив право відповідача на судовий захист, що є порушенням принципу юридичної визначеності, та призвело до порушення самої суті права на суд.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.11.2010 року у справі «Мушта проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Дійсно, про постановлення оскаржуваного рішення Слов'янська міжрайонна прокуратура дізналась 27.05.2015 року. З метою його оскарження 02.06.2015 року прокурором, як іншим учасником виконавчого провадження, подано адміністративний позов про визнання протиправною та скасування цієї постанови державного виконавця, зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 року за адміністративним позовом в.о. Слов'янського міжрайонного прокурора відмовлено у відкритті провадження через наявність іншого судового порядку оскарження. Роз'яснено, що спірна постанова державного виконавця підлягає оскарженню прокурором як представником стягувача до Слов'янського міськрайонного суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвалу суду апеляційної інстанції прокуратурою отримано лише 14.07.2015 року, після чого того ж дня подано скаргу до Слов'янського міськрайонного суду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином судом встановлено, що прокурором строк звернення до суду було пропущено з поважних причин та його слід поновити.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до положень ст.ст. 79, 88, 388 ЦПК України суд стягує судові витрати з відділу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212-215, 383, 386 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити в.о. Словянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» строк для подання скарги на дії державного виконавця до Слов'янського міськрайонного суду.

Скаргу в.о. Словянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня ім. В.І. Леніна», заінтересована особа: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції ОСОБА_1, на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції ОСОБА_1 №794/6 від 15.05.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження (про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) неправомірною.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції вирішити питання про відкриття виконавчого провадження (прийняття до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом № 243/11712/13-к, виданим 23.04.2014 Слов'янським міськрайонним судом Донецької області на підставі вироку Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2014 у справі № 1-кп/243/60/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» 896,97 грн. витрат на лікування потерпілого.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції, розташованого за адресою: 85400, м. Селидове Донецької області, вул. Маяковського, 39, судовий збір на користь держави у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. на р/р № 0075, отримувач коштів -

Словянське УК /Словянськ/ 22030001, код отримувача - 37803368, банк отримувача - ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, код класифікації бюджету 22030001.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала винесена та підписана в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Л.О. Носовська