У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 1 500 грн 00 коп., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 21 листопада 2014 року і до досягнення нею двадцяти трьох років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року в частині розміру стягнення аліментів змінено, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн 00 коп. щомісячно на весь період навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір в межах заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур