АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/475/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2464/15Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М. Буленка О.О., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року та ОСОБА_3 на додаткове рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на рухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу в с. Гоголеве Шишацького району Полтавської області по вулиці Гоголя, 14-а в період з лютого 2010 року по 15 березня 2011 року.

Визнано обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун №199А, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун № 199А, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року - відмовлено за пропуском позивачкою трирічного строку позовної давності.

В задоволенні решти позовних вимог позивачки ОСОБА_2 - відмовлено.

Заборону на відчуження автомобіля FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун №199А, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року, накладену ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 22 травня 2015 року - скасовано.

Додатковим рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 514 гривень 48 копійок на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1200 гривень за надання правової допомоги, в задоволенні решти вимог в цій частині відмовлено.

З рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року не погодилася позивач по справі ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, за начебто пропуском позивачкою трирічного строку позовної давності є незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що суд в цій частині не повно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

З додатковим рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав додаткове рішення про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити у повному обсязі у звязку з безпідставністю.

Судове засідання проводилося за участі представника позивача та відповідача, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та беручи до уваги те, що відповідач погодився з рішенням місцевого суду, оскільки своєчасно в апеляційному порядку його не оскаржив, тому рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року перевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги позивачау відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в с. Гоголеве Шишацького району Полтавської області по вул. Гоголя, 14-а, в домогосподарстві, що належить батьку відповідача ОСОБА_4 в період з 05.02.2010 року по 15.03.2011 року, що підтверджується: показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6; свідоцтвом про народження сина сторін ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданим повторно відділом ДРАЦС Шишацького районного управління юстиції Полтавської області 10 серпня 2012 року, 1-КЕ № 162201, актовий запис № 2 від 27.08.2010 року; довідкою Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області № 134 від 12.06.2015 року; відміткою в паспорті ОСОБА_2 про зняття з реєстрації в с. Гоголеве Шишацького району 15.03.2011 року СГІРФО Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області.

За час спільного проживання однією сім'єю, сторони придбали автомобіль FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун № 199А, кузов № НОМЕР_3, сірого кольору, який був зареєстрований на відповідача 11.09.2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущений трирічний строк позовної давності щодо даної вимоги. В іншій частині вимог, а саме встановленню факту проживання з відповідачем до липня 2012 року, відмовлено за недоведеністю.

Проте, з такими висновками місцевого суду, колегія суддів, в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з положеннями ст.74 СК України та розясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Зокрема, обовязковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Виходячи з матеріалів справи, позиції сторін та наданих сторонами доказів, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильного встановлено період спільного проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах, доводи апелянта в цій частині є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки факт належності спірного майна до обєктів спільної сумісної власності сторін, не оскаржувався відповідачем у порядку встановленому законом, колегією суддів, рішення суду в частині визнання, що автомобіль НОМЕР_4, 2008 року випуску є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не перевірялося.

Поряд з тим, колегія суддів, не погоджується з висновками місцевого суду в частині відмови позивачу в задоволенні її вимог про визнання права власності на ? частину рухомого майна автомобіля.

Статтями 256,257, 261 267 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 392 ЦК Українивласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з обставин справи та наведених положень закону висновки місцевого суду про початок перебігу строку позовної давності є необґрунтованими. Факт припинення спільного проживання сторін, сам по собі не свідчить про порушення права власності позивачки на спірний автомобіль, а лише підтверджує відсутність між ними, з даного часу, фактичних шлюбних відносин. Оскільки відповідач після припинення спільного проживання з позивачем до моменту звернення останньої до суду, дій які б вказували на не визнання ним чи оспорення права власності позивачки на спірній автомобіль, або дій по відчуженню спільного майна не вживав, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, оскільки судом першої інстанції визнано, що автомобіль НОМЕР_4, 2008 року випуску є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з дій відповідача вбачається, що до рішення суду ним даний факт не визнавався, вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на ? частину рухомого майна автомобіляє обґрунтованими та доведеними.

Ухвалюючи по даній справі додаткове рішення від 21 вересня 2015 року та стягуючи з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 - 514 гривень 48 копійок на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1200 гривень за надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дане питання не було вирішено під час розгляду справи та враховуючи, що розмір судових витрат входить до предмету доказування, а позивачем на час ухвалення рішення були надані докази квитанцій про сплату судового збору та витрат на правову допомогу, тому питання про їх розподіл може вирішуватися в порядку ст. 220 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступних підстав

Відповідно до розяснень, які містяться в п.п.35, 41, 48 Постанови №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка в уточнюючій позовній заяві ставила питання про стягнення з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 514 грн. 48 коп., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., які були документально підтверджені та надані позивачкою до винесення рішення судом першої інстанції.

Питання про розподіл судових витрат, місцевим судом вирішено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, доводи відповідача ОСОБА_3 в цій частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишення додаткового рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року без змін, а також наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун № 199А, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________________ ОСОБА_1

З оригіналом згідно: