АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/549/2015 Головуючий в 1 інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року та постановити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд не повно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 17.05.2010 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір оренди АДРЕСА_1 строком до 16.05.2012 року.

Позивач є чоловіком відповідачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, посилався на те, що договір оренди був укладений без його згоди, а сума договору є значною для сімейного бюджету і ОСОБА_3 не звернула увагу на майновий стан клієнта, що співвласником квартири є неповнолітній ОСОБА_4 і договір необхідно було укладати лише за згодою органу опіки та піклування.

Проте, із такими доводами апеляційної скарги погодитися не можна з таких підстав.

Укладаючи договір оренди приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_3 та її неповнолітньому сину ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2003 року, діяла від свого імені та як законний представник від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина, який в спірній квартирі не зареєстрований. У зв'язку з чим, не було встановлено порушень прав неповнолітнього.

Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що даний договір виходить за межі дрібного побутового і того, що відповідачка ОСОБА_3 повинна була перевіряти майновий стан клієнта.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.07.2013 року обставини щодо недійсності цього правочину - договору оренди вже перевірялися, і в задоволені позову про визнання договору оренди недійсним було відмовлено. Дане рішення є чинним, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.09.2013 року (а/с 78-92).

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що договір оренди було укладено з додержанням у відповідності до ст. 203 ЦК України, що законодавством не передбачено обов'язоку орендодавця під час укладання договору оренди перевіряти фінансову спроможність сплати оренди. Орендар прийняв в користування приміщення на підставі акту приймання-передачі, договір оренди було припинено на підставі закінчення строку оренди.

ОСОБА_2 користувалась орендованим приміщенням протягом всього строку оренди відповідно до договору від 17.03.2010 року, а саме з травня 2010 року по травень 2012 року, заборгувала орендну плату за період з лютого по травень 2012 року, а тому, на користь ОСОБА_3 у судовому порядку було стягнуто вищезазначені платежі та подано до виконавчої служби Оболонського району виконавчий лист про стягнення 39 000 грн. та надіслано постанову про арешт майна боржника від 22.11.2013 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із даним позовом через понад півроку після набрання чинності рішенням суду про стягнення заборгованості.

Тому, судова колегія вважає, що виходячи із встановлених обставин справи і доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що при підписанні договору оренди, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані і відповідають вимогам законодавства.

Згідно с. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд повно з»ясував обставини справи, дав належної оцінки доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: