УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Гончара В.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Малиновської районної адміністрації м. Одеси, відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_9 про визнання права користування житловою площею, зобов'язання укласти договір житлового найму та здійснити реєстрацію, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Малиновської районної адміністрації м. Одеси, відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області про виселення тимчасових мешканців, розірвання договору найму житла та зняття з реєстраційного обліку, про визнання права користування та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2003 року ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації м. Одеси, у якому просили визнати за ними право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати Малиновську районну адміністрацію м. Одеси укласти з ними договір найму цієї квартири.

На обґрунтування своїх вимог посилались на ті обставини, що кімната площею 13 кв. м у цій квартирі була надана ОСОБА_6 як робітнику «СУ-1» за спільним рішенням адміністрації та профспілки підприємства 30 вересня 1977 року, у яку вони разом з ним вселились як члени сім'ї у жовтні 1977 року, сплачували комунальні послуги та здійснили ремонт, набули право користуватися нею, однак в подальшому будинок був переведений на баланс Малиновської районної адміністрації м. Одеси, просили задовольнити позов.

03 листопада 2003 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням та вважаючи, що ухваленим рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, оскільки він є наймачем цієї квартири, а суд не залучив його до участі у справі, ОСОБА_9 оскаржив його в апеляційному порядку.

26 лютого 2008 року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У липні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Малиновської районної державної адміністрації м. Одеса, у якому, уточнивши його, просив виселити з квартири тимчасових мешканців ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 без надання іншого жилого приміщення, зобов'язати Малиновську РДА м. Одеси розірвати укладений між нею та ОСОБА_6 договір найму квартири у складі трьох осіб, зобов'язати ВГІРФО Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області зняти їх з реєстрації та вселити його у цю двокімнатну квартиру.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що його мати ОСОБА_10 у 1961 році на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 06 січня 1961 року на сім'ю з чотирьох осіб, до складу якої входив і він, отримала ордер та вселилась у двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року його мати померла, а особовий рахунок був переоформлений на нього, однак за його відсутності у квартиру безпідставно вселились відповідачі і перешкоджають йому користуватись нею.

Крім того, у листопаді 2006 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, у якому просив визнати його таким, що втратив право користування цією квартирою, кімнатою площею 17 кв. м. у квартирі.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що він зареєстрований і проживає у цій квартирі з дружиною та сином та вони займають 13 кв. м житлової площі цієї квартири, яка йому була надана як робітнику «СУ-1» за спільним рішенням адміністрації та профспілки підприємства 30 вересня 1977 року, інші 17 кв. м цієї квартири займала ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та її син ОСОБА_9, який у 1980 році був засуджений та відбував покарання і після смерті матері та до цього часу не проживає у цій квартирі та не користується нею, його місце перебування невідоме, а позивач сплачує комунальні платежі та проживає разом із сім'єю у квартирі, тому ОСОБА_9 втратив право користування житлом, просив задовольнити позов.

У грудні 2006 року ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право користування квартирою і вселити його.

24 лютого 2009 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси позови об'єднані в одне провадження.

22 червня 2012 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні позовів відмовлено.

17 грудня 2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області рішення суду першої інстанції скасовано в частині, що оскаржувалась, та ухвалено нове, яким вселено ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із цієї квартири, зобов'язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради розірвати договір житлового найму цієї квартири, укладений з відповідачами.

У задоволенні решти позову ОСОБА_9 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_9 як наймач цієї квартири не проживав у ній понад 6 місяців без поважних причин та вибув на постійне місце проживання за іншою адресою у березні 2003 року, тому з цього часу договір найму з ним вважається розірваним, а він - таким, що втратив право користування нею, тому підстав для задоволення його позову немає.

Разом із тим оскільки ордер про вселення у спірну квартиру ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не видавався, підстав для задоволення його позову також немає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, на яку подана апеляційна скарга, та частково задовольняючи позов ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції виходив з того, що він на законних підставах вселився у спірну квартиру та не визнаний таким, що втратив право користування нею, а суд вийшов за межі позовних вимог, обговоривши це питання.

Рішення суду апеляційної інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06 січня 1961 року ОСОБА_10 на сім'ю з чотирьох осіб, у тому числі і сина ОСОБА_9, видано ордер на право зайняття та вселення у двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, який знаходився на балансі Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 Одеської залізниці.

30 вересня 1977 року рішенням адміністрації «СУ-1» та профспілкового комітету вільну кімнату площею 13 кв. м по АДРЕСА_1 виділено в користування сім'ї ОСОБА_6

Після проходження військової служби та відбування покарання у виді позбавлення волі строком п'ять років за вироком народного суду Іллічівського району м. Одеси від 14 серпня 1980 року ОСОБА_9 26 червня 1985 року вселився у квартиру та був зареєстрований і разом з матір'ю продовжував користуватися нею.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 померла.

04 листопада 2002 року за договором між Одеською залізницею і КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання Іллічівського району» цей будинок передано з балансу залізниці на баланс комунального підприємства, а зараз будинок відноситься до відання управління Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_9 вселився у спірну квартиру як член сім'ї його матері ОСОБА_10 на підставі ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення (ст. 58 Житлового кодексу УРСР), тому він має право користуватись нею.

На момент вселення сім'ї ОСОБА_6 спірна квартира перебувала в користуванні сім'ї ОСОБА_10, рішення про визнання їх такими, що втратили право користування цією кватирою, не приймалось, ордер на її зайняття сім'ї ОСОБА_6 не видавався, а їх вселення на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства не породжує у них права користування квартирою і вони є тимчасовими мешканцями (ч. 1 ст. 98 ЖК УРСР).

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_9 вселився в квартиру та користується нею на підставі закону, тому має право вимагати усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення з неї тимчасових мешканців, як передбачено ч. 3 ст. 98 ЖК УРСР, що є підставою для задоволення цих позовних вимог.

Незастосування судом ст. 98 ЖК України до спірних відносин і не зазначення підстав для виселення відповідачів не вплинуло на правильність вирішення спору та не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 337 ЦПК України).

Разом з тим, враховуючи, що позивачі не набули права користування спірною квартирою і є тимчасовими мешканцями, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про відмову в задоволенні їх позовних вимог, оскільки вони не надали доказів порушення їх прав відносинами, що виходять з користування ОСОБА_9 спірною квартирою.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко В.О. Савченко