Справа № 363/3722/14 Головуючий у І інстанції Підкураганний В. В.
Провадження № 22-ц/780/1132/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко
Категорія 58 04.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної і моральної шкоди ,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулося в суд з скаргою до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції у Київській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у квітні 2013 року він звернувся до Відділу ДВС щодо відновлення виконавчого провадження та прийняття до виконання виконавчого листа від 9 листопада 2011 року № 2-2725/2010, виданого Вишгородським районним судом.

Однак, відповіді не отримав, як і на повторні звернення від 28 жовтня 2013 року, 22 квітня 2014 року. Просив задовольнити його скаргу, оскільки державною виконавчою службою порушуються вимоги Закону України «Про звернення громадян» та «Про виконавче провадження».

Крім того через діяльність працівників виконавчої служби він зазнав душевних страждань, втратив нормальні життєві зв'язки, докладав додаткових зусиль для організації свого життя, тому просив стягнути з Державного бюджету України 1000 грн. на відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд виходив з того, що ОСОБА_2 не надав суду належних доказів того, що він є учасником виконавчого провадження. Також заявник не навів доводів про бездіяльність державного виконавця в рамках виконання ним обов'язків, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження».

З таким висновком колегія суддів не може погодитися, оскільки він суперечить наданим до скарги доказам.

Відповідно до копії виконавчого листа № 2-2725/2010 р. від 09 листопада 2011 року з Управління правці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення. Відмітки про виконання вказаного документу не міститься. (а.с 16).

З відповіді начальника відділу примусового виконання рішень на звернення ОСОБА_1 вбачається, що постановою державного виконавця від 18 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду № 2-2725 від 09 листопада 2011 року про стягнення витрат за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду в розмірі 120 грн. Оскільки платіжна вимога відділу примусового виконання рішень повернута була управлінням державної казначейської служби без виконання, постановою державного виконавця від 24 грудня 2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 11).

Ухвалою Вишгородського районного суду від 21 березня 2013 року вказана постанова державного виконавця скасована як неправомірна (а.с. 12-13). Як вбачається з копії ухвали Вишгородського районного суду від 17 квітня 2013 року ОСОБА_1 поновлено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання і поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа № 2-2725 від 09 листопада 2011 року(а.с.15).

Вказані документи свідчать про те, що рішення суду про стягнення коштів на користь заявника, не виконано. Крім того ОСОБА_1 додав до скарги, яку подав до суду, копії своїх звернень до виконавчої служби від 28 жовтня 2013 року, 22 квітня 2014 року. В скарзі зазначає, що відповіді на свої звернення від виконавчої служби він не отримав.

Відповідно до вимог ст.. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх право чи свободи.

Згідно ст.. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

З матеріалів справи не вбачається, що державна виконавча служба належним чином повідомлена була про розгляд скарги ОСОБА_1 12 грудня 2014 року. В матеріалах справи відсутні копії документів виконавчого провадження, з яких можна було б зробити висновки щодо обґрунтованості вимог заявника.

Крім того справи за скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку суди розглядають незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні.

У разі заявлення у скарзі вимог про право ( відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК , ст.. 383 ЦПК.

Суддя вказаних вимог процесуального закону не врахував і фактично розглядав вимоги, частина яких підлягає розгляду в порядку розділу VII ЦПК, а частина в позовному провадженні (відшкодування шкоди).

З урахуванням того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено порядок розгляду справи, встановлений розділом VII ЦПК, ухвала суду підлягає скасуванню, а справу направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст. 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді