Провадження № 2/127/5353/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Саблук С.А.,

при секретарі Гуменюку Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласної ради, ОСОБА_3 обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_3 міська рада про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 обласної ради, ОСОБА_3 обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_3 міська рада про визнання права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що Сім'я позивачів в складі чотирьох чоловік проживає в даному гуртожитку з 2005 року в кімнаті № 152, користується конкретною кімнатою, сплачує всі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі.

Рішенням ОСОБА_3 обласної ради від 20.06.2013 року № 569 (п. 3) ОСОБА_3 обласну клінічну лікарню ім. М.І. Пирогова зобовязано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку із інженерними комунікаціями та технічними пристроями.

Починаючи з 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат мешканцями. Проте однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Однак мешканці гуртожитку, в тому числі і позивачі, зареєстровані не до займаних кімнат, а тільки до будинку, тобто в адресі реєстрації місця проживання вказано лише «ОСОБА_5 31, гуртожиток». Вказані обставини й стали підставою звернення до суду з позовом

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, проте надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 обласної ради в судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_3 міської ради в судове засідання з невідомих суду причин не зявився.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сім'я позивачів в складі чотирьох чоловік проживає в даному гуртожитку з 2005 року в кімнаті № 152, користується конкретною кімнатою, сплачує всі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі.

ОСОБА_1, проживає в гуртожитку на підставі ордеру №112 від 12 грудня 2005 року, виданого ВОКЛ ім. М.І. Пирогова, працював водієм у ВОКЛ ім.. ОСОБА_4.

ОСОБА_2, проживає в гуртожитку на підставі ордеру № 109 від 28 листопада 2005 року, виданого ВОКЛ ім. М.І. Пирогова, працює молодшою медичною сестрою у ВОКЛ ім.. ОСОБА_4. Будівля гуртожитку є власністю ОСОБА_3 обласної ради та перебуває на балансі ОСОБА_3 обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова.

Рішенням ОСОБА_3 обласної ради від 20.06.2013 року № 569 (п. 3) ОСОБА_3 обласну клінічну лікарню ім. М.І. Пирогова зобовязано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку із інженерними комунікаціями та технічними пристроями.

Починаючи з 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат мешканцями. Проте однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Однак мешканці гуртожитку, в тому числі і позивачі, зареєстровані не до займаних кімнат, а тільки до будинку, тобто в адресі реєстрації місця проживання вказано лише «ОСОБА_5 31, гуртожиток».

Факт постійного проживання позивачів в кімнаті № 152 гуртожитку підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме актом, складеним сусідами ОСОБА_6, ОСОБА_7 , мельник Т.В.,, відповідно до якого останні підтверджують факт постійного проживання позивачів за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31, кімната 152, з 2005 року по даний час; договором о/р № 040130575 про користування електричною енергією, укладеним між ПАТ «Вінницяобленерго» та ОСОБА_1, зокрема на постачання електроенергією кімнати № 152; квитанціями про сплату комунальних послуг, згідно яких ОСОБА_1 оплачує комунальні послуги за конкретну кімнату під номером 152; довідкою ВОКЛ ім. М.І. Пирогова №01-1-25/1837 від 17.07.2015 року про те, що позивачам відкрито особовий рахунок № 5 на оплату за проживання в гуртожитку медпрацівників за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 31; довідкою по формі 3 від 17.07.2015 року №01-1-23/1837, відповідно до якої на ім'я ОСОБА_2, відкрито особовий рахунок, сім'я ОСОБА_2 в складі 4-х чоловік зареєстрована в кімнаті № 152, площею 15,2 кв.м, будинку № 31 по вул. Р.Скалецького в м. Вінниці з 2005 року.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року №500-УІ цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1 вказаного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Ст. 2 цього Закону закріплено, що громадяни, на яких поширюється дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року встановлює, що громадяни, на яких поширюються дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, а також Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст. 25 «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» , громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Відповідно до п.п. 6, 14 ст.18 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК України, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208.

Відповідно до ч. 1 ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

З огляду на вказані обставини, відповідно до приписів Законів №500-VI та № 2482-ХІІ позивачі правомірно користуються житловими приміщеннями гуртожитку.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно зі статтею 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачі отримали право на користування житловим приміщенням - кімнатою № 152 будинку № 31 по вул. Р.Скалецького в м.Вінниці, оскільки вселились в дану кімнату на законних підстав, проживають в кімнаті з 2005 року до даного часу, підтримують її в належному стані, сплачують квартирну плату та комунальні послуги, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 169, 213-215, 218, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласної ради, ОСОБА_3 обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_3 міська рада про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, та неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 і ОСОБА_9 право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою № 152 в будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: