Справа № 159/559/15-ц
Провадження № 6/159/11/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 10 лютого 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді АГЕЄВОЇ Є.О.,

за участю секретаря КЛЕВЕЦЬКОЇ О.М.,

розглянувши подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань,-

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду із поданням, погодженим начальником відділу, про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у ВДВС Ковельського МРУЮ перебуває виконавчий лист, виданий 11.05.2012 року Ковельським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.03.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Боржником в добровільному порядку рішення суду не виконується, заходи примусового виконання результатів на даний час не дали. Станом на 01.02.2015 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 20383 грн. Державний виконавець зазначає, що боржник ОСОБА_1 не працює, на обліку в Ковельському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, майна, належного боржнику на праві власності не виявлено. З метою недопущення уникнення боржника від сплати заборгованості, державним виконавцем внесено до суду подання про його тимчасове обмеження праві у виїзду за межі України до сплати заборгованості.

Державний виконавець ВДВС Ковельського МРУЮ в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд подання у його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали подання, приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування також закріплено у ст. 313 ЦК України, відповідно до положень якої фізична особа має право на свободу пересування, а фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Обмеження у здійсненні права на пересування допускається лише у випадках, встановлених законом.

Поряд з тим, тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначено в Законі України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з ч. 1ст 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави зробити висновок про те, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи), і таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання зобов'язання, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист, виданий 11.05.2012 року Ковельським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.03.2012 року і до досягнення дітьми повноліття.

В ході здійснення державним виконавцем передбачених законом виконавчих дій та заходів примусового виконання судового рішення було встановлено, що майна, належного на праві власності боржнику ОСОБА_1 не виявлено (акт державного виконавця від 03.02.2014 року).

Постановою головного державного виконавця від 22.10.2012 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Державний виконавець не довів та в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухилявся від виконання зобов'язань про стягнення з нього аліментів, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що застосування обмеження у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно застосовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Наявність заборгованості без встановлення обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов'язань, тобто дій або бездіяльності боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків, не є підставою для застосування зазначених санкцій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку передбачених законом правових підстав для встановлення щодо боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 14, 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст. 2, 3, ч. 2, ч. 4 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧА: Є.О. АГЕЄВА