Справа № 459/4901/14 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/3274/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кошевого А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,-

встановила:

Рішенням Чевоноградського міського суду Львівської області від 26.02.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, оскільки йому вперше було встановлено стійку втрату працездатності внаслідок професійного захворювання з 03.07.2003 року під час дії саме цього Закону. На думку апелянта, суд неправильно застосував норми Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 28.12.2014 року, оскільки в силу вимог ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства немає зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи, а таких випадків у спірних правовідносинах немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції встановив, що впродовж 1980-2003 років ОСОБА_4 працював на посаді підземного гірничого робітника на шахті імені 50 річчя СРСР, перейменованій згодом на шахту №2 «Червоноградська».

Актом розслідування професійного захворювання форми П-4 від 08.10.2003 року (а.с.14-15) підтверджено роботу позивача протягом 23 років в шкідливих умовах праці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання з діагнозом: антракосилікоз І ст., емфізема легень, хронічний бронхіт, ДН ІІ ст.

За висновком Львівської обласної МСЕК від 22.10.2003 року ОСОБА_4 вперше встановлено 45% втрати працездатності по професійному захворюванні з 03.07.2003 року (а.с. 9).

За результатами чергового переогляду, висновком Львівської обласної МСЕК від 12.10.2006 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново (а.с. 10, 11).

ОСОБА_4, звертаючись з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді, як на правову підставу відшкодування відповідачем моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я, у розмірі 25000 грн. посилався, зокрема, на ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, яким на момент заподіяння шкоди гарантувалося таке право.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позову, виходив з того, що відшкодування моральної шкоди позивачу не може бути здійснено Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов»язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», оскільки з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до ч.8 ст. 36 якого, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4 є правильними з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. «е» п.1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на момент заподіяння шкоди ОСОБА_4, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов»язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Однак, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Цим Законом внесено зміни до законодавчих актів України, а саме, Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 46-47, ст. 403 із наступними змінами) викладено в новій редакції з назвою: «Закон України Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» (далі Закон).

Відповідно до ч. 7 ст. 36 цього Закону, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ч.8 ст. 36 названого Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

З огляду на зазначену вище норму Закону, законодавець визначився у питанні щодо виду страхових виплат та зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку, проте, це не позбавляє названих осіб права на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Апеляційний суд з урахуванням наведеного вище вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому від професійного захворювання незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов»язку здійснювати таку виплату відсутні та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

Проте, це не позбавляє позивача можливості у разі доведення ним факту заподіяння йому моральної шкоди від професійного захворювання отримати певні суми на його відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалене з порушенням вимог ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи, не заслуговують на увагу з огляду на те, що в ст. 58 Конституції України викладене загальне правило дії закону у часі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 5 «Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», які відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов»язкового державного соціального страхування громадян в Україні встановлено, що загальнообов»язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов»язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись принципом прямої дії Закону в часі, застосовуючи закон, який діє на час ухвалення рішення суду, правильно зробив висновок про те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем у справі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.