АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4391/14-ц 22-ц/774/376/К/15
Справа №211/4391/14-ц Головуючий у першій
Категорія 27 (3) інстанції - Папарига В. А.
№ 22-ц/774/376/к/15 Доповідач Соколан Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н. О.

суддів -Зубакової В. П., Ляховської І. Є.

при секретарі - Трофименко О. О.

За участю: позивача ОСОБА_2

та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача Подолінного Романа Георгійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що 29 серпня 2007 року між сторонами був укладений Договір про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150, дату повернення кредиту договором не визначено. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором 29.08.2007 року позивачем було передано у заставу автомобіль ВАЗ -210994, державний номер НОМЕР_1. Під час дії кредитного договору Банк неодноразово грубо порушив її права, як споживача кредитних послуг, що є підставою вважати, що договір був укладений з порушенням норм діючого законодавства: Банк не надав позивачу всю належну інформацію, що повинна бути надана споживачеві до придбання кредитних послуг, що призвело до порушення її прав та до укладення кредитного договору, який не містить всіх істотних умов; у кредитному договорі не вказано суму кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку за кредитом; Банк крім відсотків за користування кредитом, нараховує таку оплату, як комісія за користування кредитом, в зв'язку з чим намагається стягнути з неї за одну і ту саму послугу подвійну оплату, яка не обумовлена вимогами діючого законодавства, нав'язав послуги, які не має права надавати та фактично не надавав, Банк включив до Кредитного договору умови, які не відповідають засадам рівності, розумності та добросовісності, зі змісту кредитного договору не зрозуміло за яке саме порушення умов договору позивач зобов'язалась сплачувати пеню.

Крім того, відповідач позбавив її права користуватись товаром, який був придбаний за кредитні кошти. 18.08.2009 року з невідомих причин працівники КФ ПАТ "ПриватБанк" вилучили належний позивачу автомобіль, а також технічний паспорт та ключі. На її звернення до теперішнього часу автомобіль належний їй на праві власності так і не повернуто. Більш того, відповідач вимагає від позивача повернення частини кредиту, яку їй надано не було. Нарахування заборгованості за кредитним договором після протиправного вилучення автомобіля є незаконним. Також, під час розгляду справи у Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу за позовом Банку, представник відповідача долучив лист за яким у грудні 2008 року її начеб-то було повідомлено про зміну відсоткової ставки за кредитним договором з 16,08 % річних на 27,48 % річних. Одностороннє підвищення процентної ставки за кредитом є незаконним, оскільки про зміну відсоткової ставки за кредитним договором у грудні 2008 року, або пізніше, позивача ніхто не повідомив.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 з 01.02.2009 року неправомірними і такими, що грубо порушують умови кредитного договору; визнати дії відповідача 18.08.2009 року щодо вилучення предмету застави за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007року 18.08.2009 року неправомірними і такими, що грубо порушують умови кредитного договору; розірвати Договір про надання споживчого кредиту на придбання автомобіля за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року у зв'язку з грубим порушенням його суттєвих умов; визнати Договір про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року розірваним з 18.08.2009 року; визнати заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року нараховану відповідачем в рахунок сплати відсотків, штрафів та пені, за період з 18.08.2009 року по 11.07.2011 року у розмірі 65926,18 грн. - неправомірною.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів задоволено частково.

Визнано дії ПАТ КБ "Приватбанк" щодо вилучення 18.08.2009 року предмету застави за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року неправомірними та такими, що вчинені з порушенням п. 17.10 Договору застави рухомого майна укладеного 29.08.2007 року між ЗАТ "КБ Приватбанк" та ОСОБА_2

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ "Приват Банк" до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не взято до уваги, що відповідач, в порушенням умов договору, вилучив автомобіль без її згоди; банк не мав права на стягнення штрафів та пені, скільки позивач не порушувала умов договору; одностороння зміна розміру відсоткової ставки за кредитом відбувалась без погодження з позивачем, що є підставою для розірвання кредитного договору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приват Банк" ставить питання про скасування рішення суду в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо вилучення предмету застави та про відмову в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не взяв до уваги, що вилучення заставленого майна передбачено договором застави та відповідає положенням законодавства та дійшов безпідставного висновку щодо незаконності цих дій відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ КБ "Приват Банк" підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір за № КRА0АN30080150 згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 53228 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2012 року.

Умовами даного договору а саме п.п. 3.1-3.11 та 4.1 та 4.3 Кредитного договору передбачено порядок розрахунків за договором та відповідальність сторін за порушення взятих на себе зобов'язань за договором. (а.с. 46-47).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про розірвання кредитного договору, визнання цього договору розірваним у зв'язку з грубим порушенням його суттєвих умов та визнання незаконною нарахування заборгованості за кредитного договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо істотного порушення умов договору відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику/грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором /ч.1 ст. 1049 ЦК України/.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 своїм підписом під договором кредиту підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитного договору, і погодилась із ними, тому послання апеляційної скарги на те, що позивача не було ознайомлено з умовами кредитування, є безпідставними.

Факт наявності заборгованості позивача за кредитним договором № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року підтверджується розрахунком (а.с. 50), наданим відповідачем, і позивачем не спростовано.

Оскільки п. 3.2. кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено сплата відсотків за користування кредитом, а п. 4.1 - пені за прострочення платежу (а.с. 46-47), доводи апеляційної скарги про незаконність нарахування банку штрафних санкцій, є безпідставними.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно підпункту 2.3.1 кредитного договору (а.с.46), сторони домовилися, що за умовами договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів України.

При цьому, сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених договором, кредитор може збільшити розмір відсоткової ставки при дотриманні процедури, а саме: банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 10 днів до дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Факт повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки підтверджується листом від 25.12.2008 року тим, що з ОСОБА_2 з моменту введення підвищеної ставки - з 01 лютого 2009 року, і до липня 2009 року, здійснювала платежі за новим тарифом (а.с. 66-68).

Оскільки кредитний договір був укладений до 29.08.2007 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12.12.2008 року № 661-УІ, яким було внесено зміни до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та доповнено Цивільний кодекс України статтею 1056-1, і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити відсоткову ставку.

Оскільки відповідач, підвищивши відсоткову ставку, діяв у відповідності до положень п.п. 2.3.1 кредитного договору та положень діючого законодавства, а також враховуючи те, що умовами укладеного кредитного договору не передбачено підписання в разі односторонньої зміни процентної ставки будь-яких додаткових угод або переукладення договору на нових умовах, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання дій відповідача незаконними.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях відповідача ознак порушень кредитного договору або положень законодавства України про захист прав споживачів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" про безпідставність визнання незаконними дій відповідача щодо вилучення 18.08.2009 року предмету застави за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю.

Як вбачається з договору застави нерухомого майна (а.с. 74-47), пунктом 17.10 передбачено, по у разі порушення заставодавцем будь-яких зобов'язань за кредитним договором, заставодавець в 7-денний термін з моменту пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з погашення заборгованості, зобов'язаний в той же термін передати предмет застави заставодержателю в заклад.

Як вбачається з реєстру відправок (а.с. 65), лист з вимогою про сплату заборгованості було надіслано Банком на адресу ОСОБА_2 08.01.2009 року, що підтверджується печаткою поштового відділення.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не була повідомлена про існуючу заборгованість та про необхідність її погашення.

Таким чином, рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій ПАТ КБ "Приватбанк" щодо вилучення 18.08.2009 року предмету застави за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року неправомірними та такими, що вчинені з порушенням п. 17.10 Договору застави рухомого майна укладеного 29.08.2007 року між ЗАТ "КБ Приватбанк" та ОСОБА_2, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" щодо вилучення 18.08.2009 року предмету застави за Договором про надання споживчого кредиту на придбання автомобілю за № КRА0АN30080150 від 29.08.2007 року неправомірними та такими, що вчинені з порушенням п. 17.10 Договору застави рухомого майна укладеного 29.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: