Справа № 752/106/15-ц
Провадження № 2/752/2151/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

12.03.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Невірос", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Девелопмент", про визнання правочину недійсним та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання правочину недійсним та визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 1999 року по 2010 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу вони мають чотирьох неповнолітніх дітей.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Невірос» договір про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, за умовами якого відповідач зобов'язувався здійснювати інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1. Протягом 2005 - 2007 р. відповідач ОСОБА_3 за рахунок спільних коштів подружжя профінансував вартість новозбудованої квартири, що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою забудовника. Через фінансові проблеми, які виникли у забудовника даного будинку, він протягом тривалого часу залишався недобудованим і був введений в експлуатацію тільки 25 листопада 2014 року.

Позивач зазначає, що вона влітку 2012 року випадково дізналася про те, що після залишення сім»ї відповідач таємно без її згоди переоформив майнові права на незавершене будівництво, зокрема 02 грудня 2008 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 та ТОВ «Невірос» договір про відступлення права вимоги за договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 набула прав інвестора вищевказаної квартири.

Набуті під час перебування у шлюбі майнові права на об'єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1, на думку позивача, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, право позивача щодо надання письмової згоди на укладення договору про відступлення права вимоги на об'єкт інвестування (квартиру) порушено, тому договір від 02 грудня 2008 року про відступлення права вимоги за договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року є недійсним.

За таких підстав, а також зважаючи на те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, позивач просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладений 02 грудня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ "Невірос", а також визнати за нею право власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 196,27 кв.метри та житловою площею 123,58 кв.метри.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ТОВ «Невірос» в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала протии їх задоволення.

Представник третьої особи - ТОВ «Укрбуд Девелопмент» в судовому засіданні пояснила, що власником майнових прав на об»єкти інвестування (квартири) АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору про відступлення права вимоги.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача та представника треьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.Майнові права визнаються речовими правами.

Судом встановлено, що 27 лютого 1999 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується даними свідоцтва про одруження. (а.с. 21)

Сторони є батьками спільних чотирьох дітей, а саме:

- сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,

- доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,

- сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,

- доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 24-27)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року шлюб, укладений між подружжя ОСОБА_8, розірвано. (а.с. 22)

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2005 року між ТОВ «Невірос» та ОСОБА_3 був укладений договір № 30-03/08 про пайове інвестування у житлове будівництво (інвестиційний договір). Відповідно до умов даного договору інвестор на пайових засадах зобов'язувався брати участь в інвестуванні об'єкта будівництва, а саме багатоповерхового будинку, що будувався за адресою: АДРЕСА_1, а організація зобов'язувалася своїми силами і засобами збудувати об'єкт будівництва, і передати інвестору частину новозбудованого житла, а саме об'єкт інвестування для його використання як місце проживання за умови виконання інвестором даного договору. (п. 1.1 договору) (а.с. 73-79)

Згідно додатку № 2 до договору № 30-03/08 про пайове інвестування у житлове будівництво від 30 березня 2005 року об'єктом інвестування є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, розташована на 7 житловому поверсі, загальною приведеною площею (згідно з проектною документацією) - 196,27 кв.метри, житлова площа - 123,58 кв.метри. (а.с. 82)

Згідно довідки, виданої ТОВ «Невірос», ОСОБА_3 у відповідності до умов договору № 30-03/08 від 30 березня 2005 року про пайове інвестування у житлове будівництво станом на 04 грудня 2007 року ним внесено кошти у будівництво квартири з умовним номером АДРЕСА_1 у розмірі 1 138 791 грн. 91 коп., що відповідає ста відсоткам вартості квартири.

Також з матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2008 року між ТОВ «Невірос», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого сторони домовились про відступлення права вимоги інвестором новому інвестору за договором № 30-03/08 від 30 березня 2005 року про пайове інвестування у житлове будівництво. (а.с. 71)

Згідно листа № 0200 від 25.02.2015 р. ТОВ «Укрбуд Девелопмент» згідно даних обмірів БТІ квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 194,90 кв.метри, житлову площу 122,20 кв.метри.

Багатоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 був введений вексплуатацію 25 листопада 2014 року, що підтверджуєтьс сертифікатом IV № 05 від 25 листопада 2014 року про готовність будинка до експлуатації. (а.с. 42)

Позовні вимоги про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладеного 02 грудня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ "Невірос", а також визнання права власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 позивач обґрунтовувала тим, що укладаючи зазначений договір, відповідач діяв без її згоди як подружжя, яку остання ні письмово ні усно не давала.

Позивачка, звертаючись до суду із вимогами до відповідачів про визнання недійсним вказаного договору, свої вимоги обґрунтовує ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, ст.ст.60,61,65 СК України.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги підлягають задоволенню, а договір про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладений 02 грудня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ "Невірос", необхідно визнати недійсним, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, щ

Будь-яких доказів на підтвердження тому, що ОСОБА_1 була обізнана і давала згоду на укладення ОСОБА_4 договору про відступлення права вимоги ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України.

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60СК України).

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України).

Відповідно до п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Майно, що належало одному із подружжя, може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Матеріали справи не містять належних доказів тому, що майно, набуте подружжям за час шлюбу набуто лише за рахунок самостійного заробітку відповідача.

Зважаючи на це, суд в силу положень ст.60, ч.1 ст. 69 СК України приходить до висновку, що майно - майнові права на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя сторін, що підлягає поділу між ними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи (ч.1 ст. 71 СК України).

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спору про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 уклав договір про відступлення права вимоги від 02 грудня 2008 року, суд приходить до висновку, що зазначений договір, всупереч ч. 1 ст. 65 СК України, був укладений без згоди дружини, що призвело до порушення її прав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з позивачем проживають неповнолітні діти сторін, вона фактично самостійно їх утримує та виховує, діти потребують підвищеної уваги та додаткових витрат в зв'язку зі станом здоров'я.

Так, син сторін ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з першого року його життя, спостерігався у невролога та перебував у групі ризику, в зв'язку з наявністю відсталості у фізичному розвитку. Було постановлено основний діагноз: целіакія, синдром мальабсортції і відставання у фізичному розвитку. Наявне захворювання дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Дитина спостерігається у Поліклініці сімейного лікаря «Русанівка» та проходив обстеження у КПП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м. Києва. (а.с. 28-30)

Контроль за здоров'ям дітей здійснюється фактично лише позивачем.

Відповідач належних доказів про понесення витрат на утримання дітей суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року задоволено позов ОСОБА_9 Постановлено стягувати з ОСОБА_3 На користь ОСОБА_1 аліменти на утримання чотирьох дітей у розмірі 5000 грн. на всіх щомісячно починаючи з 23 вересня 2010 року та до їх повноліття, проте не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 22)

Заборгованість відповідача станом на 01 червня 2014 року становить 221 363 грн. 63 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції. (а.с. 10)

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2013 року оголошено розшук ОСОБА_1. (а.с. 8) Згідно довідки від 1ё4 липня 2014 року, виданої Броварським МВ ГУМВС України в Київській області, ОСОБА_3 перебуває у розшуку як боржник з 16 березня 2013 року, розшукова справа № 07-0451. (а.с. 9)

Зважаючи на викладене, суддів приходить до висновку про наявність передбачених ст. 70 СК України підстав для відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення - збільшення частки майна дружини з метою захисту майнових прав неповнолітніх дітей сторін.

За таких обставин за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 2/3 частини майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя сторін, а за ОСОБА_3 - на 1/3 частину такого майна.

Враховуючи зазначене, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 913,50 грн. судового збору в дохід держави.(3654-1827=1827:2=913,50 грн.)

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 321, 368 та 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212, 213, 223-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладений 02 грудня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Невірос".

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 194,90 кв.метри та житловою площею 122,20 кв.метри.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: