Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Херсонська міська психоневрологічна поліклініка, Суворівський РВ УМВС України в Херсонській області, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що останні роки життя його сестра - ОСОБА_6 страждала психічним захворюванням у вигляді шизофренії. ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок скоєння самогубства остання загинула. Вказував на те, що на момент скоєння самогубства у неї спостерігалось загострення хвороби, вона перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, проте її чоловік - ОСОБА_4 навмисно ухилявся від її утримання, надання допомоги та виклику лікарів.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати, що відповідач у справі навмисно ухилявся від надання допомоги ОСОБА_6, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, що призвело до її смерті, а також усунути ОСОБА_4 від права на спадкування спадщини за законом, що відкрилась у зв'язку зі смертю ОСОБА_6

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 березня 2015 року скасовано. Позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування спадщини за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_6

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок скоєння самогубства. Згідно з копією свідоцтва про шлюб відповідач та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2013 року.

Згідно з висновками посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 грудня 2014 року (а. с.115-123) ОСОБА_6 тривалий час мала психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії, ймовірною причиною її смерті є загострення зазначеного психічного захворювання. На момент скоєння самогубства ОСОБА_6 перебувала на стадії загострення наявного у неї психічного захворювання та за медичними показниками вона потребувала медичної (психіатричної) допомоги.

Із пояснень сторін, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, що складається з квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 11 ЦПК України не надано доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_6 та факту перебування останньої у безпорадному стані перед смертю та її потребу у наданні допомоги.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив з того, що ОСОБА_4 навмисно ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання його дружини - ОСОБА_6, виклику лікарів для надання їй медичної допомоги, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, що призвело до її смерті.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів суду касаційної інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Тобто ухилення характеризується умисною формою вини.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем на обґрунтування заявлених ним позовних вимог не надано беззаперечних доказів на підтвердження факту умисного ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги померлій ОСОБА_6, а також перебування останньої по день смерті у безпорадному стані, зумовленому хворобою. При цьому, як звертали увагу експерти у наданому висновку посмертної експертизи, матеріали справи не містять даних про те, що стан ОСОБА_6 безпосередньо перед самогубством задовольняв якомусь із критеріїв необхідності постійного стороннього догляду. Таким чином, експерти не можуть в рамках своєї компетенції стверджувати, що ОСОБА_6 перед вчиненням суїциду потребувала сторонньої допомоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог, виходячи з їх безпідставності та недоведеності.

З огляду на вищевикладене судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим і відповідно до положень ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року скасувати, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська