Справа № 495/2078/15-ц
25 травня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі - Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а саме просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який був укладений 04.11.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі за №2521/Б; визнати за позивачем право власності на зазначений житловий будинок.
Позивач у судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутністі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.169, 224 ЦПК України.
У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1, з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1.
Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на житловий будинок №51 є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2521/Б від 04.11.1999 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі.(а.с.8-10).
Підтвердженням факту виникнення права власності у ОСОБА_1 на придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 є реєстрація договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровське БТІ» на праві приватної власності під НОМЕР_1 від 03.12.1999 року, що підтверджується відміткою у договорі, а також довідкою КП «Білгород-Дністровське БТІ» №516 від 28.04.2015 року, відповідно до якої власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1999 року.
Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором купівлі-продажу грошову суму, а відповідач звільнив домоволодіння, після чого ОСОБА_1 вселилася до будинку, де й проживає по теперішній час.
Згідно з ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, суд вважає, що укладений 04.11.1999 року договір купівлі-продажу є дійсним, та є підтвердженням законного набуття права власності позивачем на придбаний будинок.
Правовідносини між сторонами регулюються ст.47 ЦК України в ред. 1963 року. Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов'язання за договором купівлі-продажу будинку від 04.11.1999 року, то суд з наведених підстав визнає вказаний договір дійсним та визнає за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 41, 42, 47, 227, 241, 242 ЦК Української РСР (в ред. 1963 року), ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 04.11.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі за №2521/Б.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м., який складається в цілому з: житлового будинку літ. "А", літньої кухні літ. "Б", вбиральні літ. "В", споруди №№1-5.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його увалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: