Справа №592/4532/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/366/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментах та неустойки,

в с т а н о в и л а:

07 травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що з 10 вересня 2004 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2009 року шлюб був розірваний та з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 300 грн. щомісячно до його повноліття. Син є інвалідом дитинства в зв'язку з тяжкою хворобою - туберкульозом лівої плечової кістки.

На даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, для якого їй потрібно не менше 2 300 грн. Вона повинна витрачати щомісячно грошові кошти: на харчування - 800 грн.; на ліки - 200 грн.; додаткові витрати в зв'язку з інвалідністю - 350 грн.; на школу - 150 грн.; на відвідування музичної школи - 150 грн.; на одяг, взуття, іграшки - 300 грн.; на відвідування басейну - 360 грн. На даний час вона безробітна.

Відповідач добровільно відмовився від надання додаткової допомоги на утримання сина, не бере участі у додаткових витратах, довгий час не оплачував аліменти на дитину. Після подання нею заяви до виконавчої служби були виплачені аліменти з лютого 2013 року по жовтень 2013 року. Виконавча служба винесла постанову, згідно якої аліменти виплачуються з грудня 2013 року за місцем роботи. За листопад 2013 року відповідач відмовився виплачувати аліменти в сумі 300 грн.

Відповідно до ст. 196 СК України, неустойка складає 474 грн. 00 коп.: 158 днів (кількість днів з 1 грудня 2013 року по 07 травня 2014 року) х 3,00 грн. (1% від суми несплачених аліментів) = 474,00 грн.

Просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати із ОСОБА_3 на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., починаючи стягнення з 01 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття; зобов'язати відповідача сплатити на її користь аліменти в сумі 300 грн. за листопад 2013 року та неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 474 грн. (а.с.1).

26 липня 2014 року позивач звернулась до суду з заявою про збільшення суми неустойки та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку від суми несплачених аліментів станом на 24 липня 2014 року в сумі 708 грн.: 236 днів (кількість днів з 01 грудня 2013 року по 24 липня 2014 року) х 3,00 грн. (1% від суми несплачених аліментів) = 708,00 грн. (а.с.15)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Суми, проживаючого в АДРЕСА_1, працюючого водієм «Таксі-1506», на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2009 року, з 300 грн. до 600 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Відкликано виконавчий лист, виданий за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 300 грн. щомісячно, до його повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243, 6 гр. (а.с.24-26).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 09 вересня 2014 року була задоволена апеляційна скарга відповідача, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.45-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року задоволена частково касаційна скарга позивачки, рішення апеляційного суду Сумської області від 09 вересня 2014 року у частині вирішення спору про зміну розміру аліментів скасоване, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.78-80).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про зміну розміру аліментів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував його матеріальний стан, а саме те, що він офіційно працює в ТОВ «Орбіта» організатором збуту, його середній заробіток не перевищує 1500 грн. 8 грудня 2012 він уклав з іншою жінкою шлюб, від якого 8 квітня 2013 року у них народився син. Дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а тому він є єдиним годувальником в сім'ї. Позивачка, посилаючись на те, що він не бере участі у додаткових витратах на утримання дитини, має право звернутися до суду з позовом про стягнення з нього вказаних витрат, і це не є підставою для збільшення розміру стягуваних з нього аліментів (а.с.29).

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, зазначивши, що він в змозі платити аліменти на утримання сина не більше 500 гр., позивачки, яка заперечує проти скарги та вважає рішення суду в оскаржуваній частині вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про зміну розміру аліментів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір та збільшуючи розмір стягнутих з відповідача аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що сума аліментів, що стягується з відповідача в розмірі 300 грн., менше передбаченого законодавством мінімального розміру аліментів, який визначається в частці від доходу; згідно наданих позивачкою документів, дитина хворіє, потребує медикаментозного лікування; позивачка на даний час не працює.

При вирішенні спору в цій частині суд врахував майновий стан відповідача, зокрема, те, що він не має регулярних доходів та майна, від якого б міг отримувати доходи.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 10 вересня 2004 року по 10 листопада 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина в розмірі 300 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з 31 липня 2009 року (а.с.2).

Згідно посвідчення НОМЕР_1 від 21 травня 2009 року син сторін є інвалідом з дитинства, в зв'язку з цим позивачка отримує на нього державну соціальну допомогу у розмірі 634,60 грн. (а.с.5).

Згідно довідки ТОВ фірма «Орбіта» відповідач працював організатором із збуту, отримував з лютого по липень 2014 року середню заробітну плату в сумі близько 1500 гр. (а.с.30).

Відповідач з 8 грудня 2012 року перебуває в повторному зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.31, 32).

Відповідач в засіданні апеляційного суду пояснив, що місяців два назад він звільнився з попереднього місця роботи, офіційно ніде не працює, працюючи не офіційно, отримує доходи, в розмірі 2000- 3000 гр. в місяць, не заперечив, що його син від першого шлюбу хворіє, а друга дружина ОСОБА_7, перебуваючи у відпустці по догляду за їх спільним сином ОСОБА_8, отримує щомісячно державну допомогу в зв'язку з народженням дитини в межах 600 гр.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня по 30 листопада 2015 року складає 1286 гр., тобто за умови визначення розміру аліментів в частці від доходу мінімальний їх розмір повинен становити не менше 385 гр. (30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» з 1 листопада 2009 року для дітей віком до 6 років був встановлений прожитковий мінімум в розмірі 632 гр., а віком від 6 до 18 років був встановлений прожитковий мінімум на одну дитину в розрахунку на місяць в розмірі 776 гр.

З наведеного вбачається, що рівень життя позивачки і її дитини, зокрема, їх матеріальний стан, в зв'язку підвищенням, починаючи з 2009 року, розміру прожиткового мінімуму на одну дитину більше чим в два рази, підвищенням рівня цін, за незмінності розміру аліментів 300 гр. на протязі п'яти років, можна вважати таким, що змінився в сторону погіршення, що є підставою, відповідно до ст. 192 СК України, для збільшення розміру аліментів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини, які стали підставою для збільшення розміру аліментів, зокрема, значне зростання продовольчих цін порівняно з 2009 роком, рівень доходів сторін, те, що позивачка інших доходів, крім соціальної допомоги в зв'язку з інвалідністю сина, який потребує її догляду, не має, дитина сторін тяжко хвора, суд прийшов до обгрунтованого висновку про збільшення розміру присуджених аліментів до 600 грн., що ґрунтується на положеннях ст. ст. 181, 182, 192 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості та інтересам дитини.

Відповідач не спростував тієї обставини, що інших доходів, крім соціальної допомоги на дитину, позивачка не має, фактично одна утримує сина, її постійні витрати на це утримання, становлять значно більшу суму, ніж аліменти відповідача, які значно менші навіть в новому розмірі, хоча ч. 1 ст. 141 СК України передбачає рівність прав і обов'язків батьків щодо дитини.

Відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав переконливих, належних та допустимих доказів відсутності у нього можливості сплачувати аліменти у новому розмірі, не спростувавши та не піддавши сумніву доводи позивачки щодо необхідності та розміру більшості вказаних нею витрат, які вона вимушена нести щомісячно на утримання дитини, з якими суд обґрунтовано погодився, навівши з цього приводу, як того вимагають положення п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, відповідні мотиви.

Посилання відповідача на те, що він не отримує великих доходів, офіційно не працює із-за звільнення в зв'язку з скороченням, є безробітним, має тимчасові нестабільні заробітки від неофіційного працевлаштування, не спростовують висновків суду. Відповідач сам пояснив, що не перебуває на обліку в центрі зайнятості населення як безробітний, що шукає роботу, має дохід, розмір якого, на думку колегії суддів, дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 600 гр.

Доводи відповідача про те, що суд безпідставно не врахував при вирішенні спору наявність у нього на утриманні неповнолітнього сина від другого шлюбу та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за ним, а також, як він пояснив в судовому засіданні, матері другої дружини, тобто його тещі, яка проживає від них окремо, також є безпідставними.

З пояснень відповідача вбачається, що його друга дружина отримує допомогу по догляду за їх сином, яка не менша, чим допомога, яку отримує позивачка в зв'язку з інвалідністю сина сторін. Вони проживають спільно, а тому, на думку колегії суддів, він має більше змоги утримувати свою другу дружину та їх спільного сина, проживаючи разом з ними. Позивачка утримує дитину фактично сама, в справі відсутні докази тому, що вона має можливість отримувати іншим шляхом дохід на утримання дитини чи має достатню змогу сама утримувати дитину, що могло б бути підставою для відмови їй у позові про збільшення розміру стягнених з відповідача аліментів на утримання дитини.

Доводи відповідача про те, що витрати, які несе позивачка, слід віднести до додаткових витрат, які слід стягувати за іншим позовом, є безпідставними, оскільки стягнутої судом суми аліментів за попереднім рішенням суду є недостатньо на основне утримання сина ОСОБА_5, враховуючи, що він вже досяг десяти років, а економічний стан в державі негативно вплинув і на майновий стан сім'ї позивачки.

Розмір аліментів, визначений судом, відповідає істотним обставинам, що мають значення для справи, з яких вбачається, що відповідач є здоровою молодою працездатною особою, 1985 року народження, не має постійного місця роботи, офіційно не працює, в справі відсутні докази про наявність у нього захворювань чи інших перешкод до своєчасного належного працевлаштування та отримання заробітку з метою утримання спільної з позивачкою дитини. Відповідач не є інвалідом, домовленість про утримання дитини між сторонами не досягнута.

Доказів тому, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_5 в необхідному обсязі, відповідач не надав.

Встановлені судом обставини, пояснення відповідача в засіданні апеляційного суду про те, що він може платити на утримання сина ОСОБА_5 аліменти не більше 500 гр., свідчать про те, що він здатен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у визначеному судом новому розмірі - 600 гр., який є таким, що враховує інтереси дитини, сторін та не порушує права відповідача, який добровільно матеріальної допомоги в належному, збільшеному розмірі, на утримання не надає, хоча має можливість і повинен її надавати, враховуючи його фізичні можливості та спроможність працювати.

Незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу батько зобов'язаний утримувати дитину. Така особа не може бути визнана неспроможною сплачувати аліменти в достатньому розмірі, якщо вона, будучи працездатною, повноцінно не працює без поважних причин.

Таким чином, судом враховані при визначенні нового розміру аліментів істотні обставини, що мають значення для справи, в тому числі майновий стан відповідача, його сімейний стан.

Оскаржуючи рішення суду та заперечуючи проти позову, відповідач не послався на наявність обставин, якими б спростовувались висновки суду, не навів доводів протилежному з посиланням на переконливі докази.

Обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Відповідач не навів у апеляційній скарзі фактів, які б підтвердили необґрунтованість рішення суду, спростування його висновків, свідчили б про наявність підстав для задоволення скарги та для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -