Справа № 686/1170/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

при секретареві - Д'якович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кучевської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради до Хмельницької міської ради про визнання протиправною відмови та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій -

встановив :

В січні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Хмельницької міської ради про визнання протиправною відмови та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій, в обґрунтування якого вказав, що ОСОБА_4 є малолітньою особою і її місце проживання є місце проживання її батьків, а саме АДРЕСА_1, у зв'язку з чим ОСОБА_4 є жителькою м. Хмельницького, а отже членом територіальної громади м. Хмельницького. Жителі м. Хмельницького, як члени територіальної громади, і малолітня ОСОБА_4 в тому числі, на праві спільної сумісної власності володіють, користуються та розпоряджаються комунальним майном. Разом з тим Хмельницька міська рада, всупереч приписам ст. 368 ЦК України здійснює відчуження об'єктів нерухомого майна територіальної громади без письмової згоди законного представника малолітньої ОСОБА_4 У зв'язку з чим позивач просить визнати протиправною відмову Хмельницької міської ради здійснювати відчуження комунального майна територіальної громади м. Хмельницького за письмової та нотаріально посвідченої згоди члена територіальної громади м. Хмельницького, співвласника комунального майна ОСОБА_4, в особі законного представника, зобов'язати Хмельницьку міську раду здійснювати відчуження комунального майна територіальної громади міста Хмельницького, за письмовою та нотаріально посвідченою згодою члена територіальної громади м. Хмельницького, співвласника комунального майна ОСОБА_4 в особі законного представника, стягнути з Хмельницької міської ради судові витрати.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник третьої особи на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, а в задоволенні позову відмовити, оскільки чинне законодавство України передбачає надання згоди дитини або її законного представника на відчуження лише майна, право власності, або право користування яким мають діти. Оскільки право комунальної власності належить територіальній громаді м. Хмельницького, від імені та в інтересах якої володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності здійснює виключно Хмельницька міська рада або уповноважені нею органі, що передбачено ст.ст. 1,10,16,26,60 Закону України «Про місцеве самоврядування», то вимога надання згоди на відчуження такого майна дитиною в особі законного представника є такою, що не відповідає вимогам законодавства. Крім того, Конвенція про права дитини (набула чинності для України 27.09.1991р.), яка найбільш повно перелічує права дитини, не містить такого права дитини або обв'язку держави підписанта цієї Конвенції як надання згоди дитиною на відчуження комунального майна територіальної громади.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що від імені територіальної громади м. Хмельницького здійснювати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності може лише Хмельницька міська рада або уповноважений нею орган. При цьому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено для здійснення міською радою повноважень щодо володіння, користування і розпорядження комунальним майном необхідно отримати згоду кожного окремого члена територіальної громади, оскільки сама міська рада складається з представників територіальної громади - депутатів, обраних демократичним шляхом всіма повнолітніми членами територіальної громади. Тому депутати міської ради є представниками членів територіальної громади і виступають від їх імені при здійсненні своїх повноважень, в тому числі і при прийнятті рішень щодо відчуження комунального майна. Тому міська рада відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. При цьому в жодному законодавчому акті не вказано, що комунальна власність є спільною сумісною власністю, в тому розумінні, яке наведене в Цивільному кодексі України, оскільки власник комунального майна - територіальна громада є специфічним суб'єктом, так як складається з невизначеного кола осіб, і його правомочності щодо володіння, користування та розпорядження комунальним майном також мають певні особливості, зумовлені специфікою даної форми власності, та регулюються спеціальними законами. Тому посилання позивача на ст.ст. 220, 258, 358, 368, 369 ЦК України, які стосуються одержання згоди співвласників майна на вчинення правочину, є безпідставними, просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1. Щодо невідповідності по батькові батька «ОСОБА_1» в свідоцтві про народження ОСОБА_4 та в паспорті позивача «ОСОБА_1», то відповідно до довідки Хмельницького МВ УДМСУ в Хмельницькій області від 20.11.2012р. № 623, зазначено, що позивач дійсно документований паспортом громадянина України НОМЕР_2, виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 20.11.2012р., взамін паспорта громадянина України НОМЕР_3 виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 року, під час оформлення якого була допущена технічна помилка, внаслідок чого по батькові було вказано «ОСОБА_1».

22.10.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міського голови Мельника С., секретаря міської ради К.Чернилевського, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, із заявою, в якій зазначив, що являючись жителем м. Хмельницького, членом територіальної громади, керуючись ст.ст. 220,258,358,368,369 ЦК України, п. 30 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» забороняє відчуження об'єктів нерухомості територіальної громади м. Хмельницького, речових та майнових прав на них, у будь-який спосіб (дарування, купівля продаж, передачу функцій замовника, передачу об'єкта в оренду чи користування на строк більше 3-х років, видачу ордерів на заселення в квартири та гуртожитки та інші способи), без його письмової згоди.

Листом від 31.10.2014р. № Х-7937-14 Хмельницька міська рада повідомила, що немає підстав для здійснення відчуження об'єктів нерухомості територіальної громади м. Хмельницького, речових та майнових прав на них, у будь-який спосіб (дарування, купівля продаж, передачу функцій замовника, передачу об'єкта в оренду чи користування на строк більше 3-х років, видачу ордерів на заселення в квартири та гуртожитки та інші способи) за згодою позивача.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Цивільного кодексу України.

Закон України "Про місцеве самоврядування" дає визначення поняття права комунальної власності, а саме, - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (стаття 1).

Відповідно до статті 6 цього Закону первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до положень ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно п.п. 30, 31 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесене, зокрема, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Також виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад приймаються рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно п.п. 1 п. а ч.1 ст.29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Тобто, суб'єктом права комунальної власності є відповідна територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Отже, право спільної сумісної власності є одним з видів права спільної власності.

Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 368 ЦК).

Таким чином, під правом спільної власності слід розуміти право власності двох або декількох осіб на той самий об'єкт. Учасники спільної власності іменуються співвласниками. Об'єктом права спільної власності, як і будь-якого права власності, може бути індивідуально-визначена річ чи сукупність речей. Вони можуть бути подільними чи неподільними. Однак як об'єкт права спільної власності вони складають єдине ціле. Таким чином, для права спільної власності характерною є множинність суб'єктів і єдність об'єкта.

Проте, на відміну від підстав виникнення права спільної часткової власності, право спільної сумісної власності, виникає тільки у випадках, прямо передбачених законом чи договором.

Зокрема, право спільної сумісної власності виникає на майно, придбане подружжям під час шлюбу (ч. З ст.368 ЦК, ч. І ст.60 СК). Спільною сумісною власністю є також майно, придбане в результаті спільної праці членів сім'ї, якщо інше не передбачено письмовою угодою між ними (п.1 ст.17 Закону України «Про власність», ч.4 ст. 368 ЦК). На праві спільної сумісної власності належить майно членам фермерського господарства, якщо інше не передбачено письмовою угодою між ними (ст.18 Закону України «Про власність, ст.16 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство). На праві спільної сумісної власності може також належати членам сім'ї приватизована квартира (будинок) відповідно до письмової угоди повнолітніх членів сім'ї, що проживають у даній квартирі (будинку). Члени сім'ї в письмовій угоді можуть передбачити й інше, що приватизована квартира (будинок) буде належати їм на праві спільної часткової власності (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду).

Виходячи з того, що ЦК України не встановлює обмежень щодо суб'єктного складу співвласників, договори про створення права спільної сумісної власності можуть укладатися суб'єктами, вказаними у ч. 2 ст. 368 ЦК.

Проте, режим спільної сумісної власності щодо юридичних осіб, держави і територіальних громад не може мати такого поширення. Фактично, він може створюватися за домовленістю сторін при укладенні договору про спільну діяльність (ст. 1130, ст. 1131 ЦК України). Внесене учасниками цього договору майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи за договором простого товариства (тобто без створення юридичної особи) можуть належати учасникам на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі статті 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Оскільки законом не передбачено виникнення права спільної сумісної власності у територіальної громадин на майно комунальної власності, не укладався і відповідний договір, то відсутні підстави вважати доведеними вимоги позивача щодо порушення прав ОСОБА_4 при здійсненні Хмельницькою міською радою повноважень щодо управління комунальним майном, у зв'язку з чим позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 61 21-215 ЦПК України, ст. 143 Конституції України, ст.ст. 16, 355, 368, 369 ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування», суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради до Хмельницької міської ради про визнання протиправною відмови та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: