Справа №551/991/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2015 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Вергун Н.В.,

при секретарі Курінній Я.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

її представника - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

28 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останнього боргу за договором позики в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послалася на те, що 10 січня 2014 року між нею та відповідачем був укладений безпроцентний договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу обумовлену суму готівкових коштів, а останній зобовязувався їх повернути в майбутньому. На підтвердження взятих на себе зобовязань, відповідач написав власноручну розписку. У звязку з тим, що відповідач відмовляється в повному обсязі виконати, взяті на себе, зобовязання й звернулася за захистом своїх порушених прав до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві.

При цьому, звернула увагу суду на те, що підставою для написання відповідачем боргової розписки слугувало оформлення нею за проханням останнього кредитного договору, згідно умов якого вона одержала готівкові кошти в розмірі 5 000 грн. 00 коп., які були витрачені для здійснення поховання його матері, яка померла 10 січня 2014 року. Внаслідок непогашення відповідачем кредиту, його бабусею ОСОБА_4 у лютому 2015 року була надана розписка, підпис відповідача на якій засвідчений головою Ковалівської сільської ради Шишацького району.

З огляду на невиконання взятих на себе зобовязань, представник позивача адвокат ОСОБА_2 просив задовольнити позов його підзахисної у повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечив факт написання ним розписки про одержання у позивача ОСОБА_1 готівкових коштів у розмірі 5 000 грн. 00 коп., пояснивши суду наступне.

Дійсно позивач у січні 2014 року виключно за власної ініціативи оформила кредит, який ним був повністю повернутий, шляхом надання його родині, зокрема бабусі ОСОБА_4 та її чоловікові ОСОБА_5, готівкових коштів, необхідних для погашення щомісячних обовязкових платежів. Вказаний кредит позивач оформила з метою здійснення поховання його матері, що було зроблено за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та взаємозвязку, суд, керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статей 10, 58, 59 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, належними і допустимими доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона має право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог та заперечень. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами.

З огляду на наведене, суд, керуючись принципом оцінки доказів, який випливає з положень ст. 212 ЦПК України, на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи, аналізує та оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, якими обґрунтовуються доводи і заперечення сторін.

Із змісту дослідженої в судовому засіданні копії розписки, яка завірена з її оригіналом, слідує, що ОСОБА_3 зобовязувався виплатити кредит у розмірі 5 000 грн., який позивач оформила на своє імя з метою здійснення поховання його матері / а. с. 4 /.

Разом з цим, під час зясування фактичних обставин справи, відповідач категорично заперечив написання ним такої розписки та одержання від відповідача готівкових коштів у розмірі 5 000 грн. 00 коп. До бабусі ОСОБА_4 приїхав на наступний день після поховання матері, тобто 12 січня 2014 року.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які суду пояснили, що позивач з метою проведення поховання матері відповідача запропонувала оформити кредит, який зобовязувався виплатити відповідач. Взяті на себе зобовязання відповідач виконав у повному обсязі.

Будь яких готівкових коштів відповідач у позивача не одержував, оскільки поховання його матері було здійснено за його ж відсутності. Наявна в матеріалах справи розписка є зразком оформлення таких документів, яка власноручно була написана свідком ОСОБА_4 в приміщенні Ковалівської сільської ради Шишацького району. Позивач ОСОБА_1 самовільно її забрала, коли перебувала у них у гостях.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що з 2010 року обіймає посаду секретаря Ковалівської сільської ради Шишацького району, у звязку з чим до нього зверталася ОСОБА_4 з проханням надати зразок написання розписки. Точну дату звернення не памятає. Із розмови з позивачем, йому відомо, що, нібито, хтось з її родини взяв у неї в борг кошти та не повернув.

Свідок ОСОБА_7 вказала на те, що з 02 липня 1987 року по 12 листопада 2015 рік обіймала посаду сільського голови Ковалівської сільської ради Шишацького району, у звязку з чим до неї звернулася позивач з проханням посвідчити справжність підпису відповідача у тексті, наданої нею, розписки. Зясувавши справжність волевиявлення останнього телефонним звязком, у його відсутність, що є порушенням вимог чинного законодавства, посвідчила справжність підпису.

З огляду на наведене та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд приходить до висновку, що надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом у справі, а відтак не може свідчити про існування між сторонами договірних зобовязань.

За правилами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

При цьому, обовязковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника / позичальника /, а факультативними дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

Таких реквізитів надані позивачем розписка не містить. Інших доказів на підтвердження укладання договору позики позивач не надала.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи достовірно встановлено відсутність факту передачі позивачем, як позикодавцем, відповідачу - позичальникові готівкових коштів у розмірі 5 000 грн. 00 коп., суд вважає, що між останніми не був укладений договір позики, який за своїми ознаками є реальним, відтак не створює для них прав та обовязків.

Такий висновок суду також ґрунтується на тому, що лише отримавши у власність передані позикодавцем гроші, позичальник зазвичай стає зобовязаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Виходячи з того, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, предметом яких, у даному випадку, являється повернення боргу за договором позики, що укладений у вигляді боргового документу - розписки, суд не приймає до уваги тверджень позивача про наявність у неї невиконаних кредитних зобовязань, що, нібито, виникли виключно з вини відповідача, тому з нього має бути стягнуто в примусовому порядку 5 000 грн. 00 коп.

Із змісту досудової вимоги, слідує, що 10 січня 2014 року між позивачем та АТ « Дельта Банк » укладено кредитний договір, у відповідності якого позивач прийняла на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів, сплати відсотків та інших встановлених платежів за користування кредитом. Станом на 17 серпня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 3 836 грн. 78 коп. / а. с. 12 /.

У звязку з тим, що позивач, як інвалід другої групи, звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову, питання судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 15, 60, 62, 76, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: