н/п 2/490/2686/2015 Справа № 490/2337/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року м. Миколаїв Центральний районний суд міста Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м . Миколаєва до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення надміру виплачених сум пенсії, посилаючись на те, що 14 траня 2014 року будо з'ясоване, що станом на день звернення за призначенням пенсії ОСОБА_4О, був предявлений паспорт горомадянина України серії ЕО № 018231, виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 12.12.1995 року - значився як втрачений.

Позивач стверджує, що призначення і виплати пенсії відповідачці відбулася без достатньої правової підстави, внаслідок протиправних дій останньої, яка подала до Управління ПФУ завідомо недійсний документ (втрачений паспорт), чим фактично вела Управління в оману стосовно місця своєї реєстрації і надала недійсний документ на підтвердження своєї особи. В звязку з цим в період з 08 квітня 2006 року по 31 жовтня 2013 року утворилась переплата пенсії в розмірі 59 834,04 грн.

Представник Управління ПФУ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 надіслала на адресу суду письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що на час звернення з заявою про призначення пенсії вона досягла пенсійного віку, мала необхідний трудовий стаж, отже мала право на призначення та отримання пенсії. З втратою паспорту чи місцем реєстрації її право на пенсію ніяким чином не пов'язане, за такого надміру отриманої пенсії вона не отримувала. До 2013 року вона постійно приїздила до м.Миколаєв, вела підприємницьку діяльність, справно сплачувала податки, а отримання дозволу на постійне місце проживання у Німеччині не передбачає її обов'язок постійно ззнаходитись у країні, адже громадянства України вона не змінювала.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог Управління ПФУ.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2006 року ОСОБА_4О, звернулася до Управління ПФУ з заявою про призначення пенсії, напідтвердження своєї особи та місця реєстрації вона надала паспорт серії ЕО № 018231, виданий 12.12.1995 року з реєстрацією за адресою АДРЕСА_1.

З 08 квітня 2006 року ОСОБА_4 призначена пенсія за віком.

В подальшому кожного року, ОСОБА_4О, особисто зверталася до позивача з заявами з дорученням отримувати належну їй пенсію ОСОБА_2

Перевіркою позивача встановлено, що згідно листа Центрального РВ в м.Миколаєві Управління ДМС України в Миколаївській області від 30.04.2014 року, паспорт громадянина України серії ЕО № 018231, виданий 12.12.1995 року значится як втрачений.25.10.2001 року ОСОБА_4 була документована новим паспортом, який 30.05.2002 року було знищено в зв'язку з отриманням ОСОБА_4 дозволу на виїзд на постійне місце проживання за межі України (до Німеччини) та зняттям її з реєстраційного обліку в м.Миколаєві.

Таким чином, як стверджує позивач, недобросовісними діями ОСОБА_4 було порушено вимоги Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затв. Постановою правління ПФУ 25.11.2005 року № 22-1.

Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено ,статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003 р.

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Разом з тим відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи із аналізу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії відповідачці, а також наявність страхового стажу і всіх інших необхідних умов, передбачених законодавством України для призначення пенсії відповідачці за віком ніким не оспорюється , а надання особою втраченого паспорту не змінює цих обставин та не впливає на коституційне право громадянина україни на пенсійне забезпечення , а сумлінність поведінки одержувача презумуються.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винності чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, виплата пенсії відповідачу здійснювалася на підставі тих даних , які було надано до Управління ПФУ і які відповідали її праву на призначення пенсії за віком.

Вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав, закріплених частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для стягнення з ОСОБА_4 призначеної пенсії за період з 08 квітня 2006 року по 30 жовтня 2013 року в розмірі 59 834,04 грн., що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного , керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 46 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Гуденко О.А.