Справа №592/9970/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/968/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Сумської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення збитків, -

в с т а н о в и л а:

17 вересня 2014 року позивач звернувся до місцевого суду із позовними вимогами, які збільшував під час судового розгляду справи, і остаточно просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки в сумі 667 грн.00 коп. за весь час прострочення, пеню в сумі 1550 грн.00 коп., 3% річних, 6465 грн.00 коп. завданої моральної шкоди, а усього 8876 грн.00 коп., негайно переказати йому відповідну суму поштовим переказом на адресу: АДРЕСА_1.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 31 березня 2015 року було відмовлено в задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.

На зазначене рішення суду позивач подав апеляційну скаргу і, посилаючись на незаконність й необґрунтованість ухвали суду, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не врахована незаконність дій відповідача щодо накладення арешту на його рахунок відкритий у відділенні банку як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця чим заподіяно йому збитків та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль»та ОСОБА_3 укладено договір № про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки. Згідно умов укладеного договору за поточним рахунком відкритим Банком ОСОБА_3 здійснюються всі види розрахунково-касових операцій, тобто разом з зарахуванням коштів пенсії передбачена й можливість зарахування інших коштів, не пов'язаних з отриманням пенсії, а саме коштів, які можуть надходити від інших фізичних чи юридичних осіб, як допомога, позика тощо (а.с.10).

07 травня 2012 року від Управління пенсійного фонду в м. Суми надійшла пенсія в сумі 2251 грн.61 коп. та цього ж дня вона була зарахована на поточний рахунок ОСОБА_3

Крім того, судом встановлено, що 18 квітня 2012 року до керуючого АТ СОД Райффайзен Банк Аваль надійшла копія постанови про арешт коштів боржника від 28 березня 2012 року, винесена державним виконавцем ВДВС Сумського міського управління юстиції Балабою Л.О. та розпорядження про виконання даної постанови. З постанови державного виконавця вбачається, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції знаходиться наказ Господарського суду Сумської області №14/196-09 від 12 липня 2011 року про стягнення заборгованості в розмірі 67729,37 грн. з ФОП ОСОБА_3 на користь КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» (а.с.29-30).

Отримавши вказану постанову державного виконавця, 18 квітня 2012 р. відповідачем було накладено арешт на кошти, що обліковуються на рахунку № клієнта ОСОБА_3 Інших відкритих в СОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» рахунків у боржника не було.

Позивач ОСОБА_3 не погодився з діями банку і в 2012 році звернувся з позовом до Зарічного районного суду м.Суми. При цьому свої вимоги обґрунтовував і тим, що банк не мав право накладати арешт та проводити стягнення коштів з пенсіонера ОСОБА_3, оскільки в постанові державного виконавця йдеться не про фізичну особу ОСОБА_3, а про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, який, на його думку, є юридичною особою, а тому, поряд з іншими вимогами, просив визнати незаконними дії банку.

Рішенням Зарічного районного суд м.Суми від 22 серпня 2012 року (справа № 1805/8242/2012, провадження № 2/1805/2166/2012) в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного банку «Райффайзен Банк Аваль», Сумське ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної, моральної шкоди, зняття арешту з рахунку відмовлено (а.с.31-32).

При цьому, як вбачається з вищезазначеного рішення місцевого суду, при розгляді позовних вимог суд прийшов до висновку, що дії Банку узгоджуються з нормами ст.ст.2, 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 10.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. Крім того, на спростування доводів позивача щодо неправомірності дій Банку і накладення арешту на рахунок відкритий на ім'я фізичної особи ОСОБА_3, при тому що арешт державним виконавцем накладено на рахунки ФОП ОСОБА_3, суд послався на ст.52 ЦК України, якою передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Також суд послався на Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення, передбачений Додатком до Закону України -Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-ХІV та ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачені виплати на які не може бути звернено стягнення і в даний перелік поточний рахунок відкритий на ім'я фізичної особи в Банку (в т.ч. для зарахування пенсії) також не входить.

Крім того, згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»передбачено, що клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, таким чином, суд встановив, що закон не відокремлює як клієнта Банку - окремого суб'єкта фізичну особу-підприємця.

Позивач не погодився з рішенням місцевого суду і оскаржив його в апеляційному порядку і ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 вересня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 22 серпня 2012 року в даній справі залишене без змін (а.с.33-34).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини називаються преюдиціальними фактами і їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішенням законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Крім того, в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскільки факт правомірності дій Банку щодо виконання постанови державного виконавця ВДВС Сумського міського управління юстиції Балаби Л.О. від 28.03.2012 року ВП № 28112928 про накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках у Сумській ОД АТ»Райффайзен Банк Аваль» та належать боржнику ФОП ОСОБА_3 встановлений рішенням у цивільній справі при розгляді спору між тими самими особами щодо яких встановлена ця обставина і воно набрало законної сили (справа № 1805/8242/2012, провадження № 2/1805/2166/2012), тому місцевим суд обґрунтовано відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України визнано цей факт таким, що не підлягає доказуванню.

Також, колегія суддів погоджується і з висновком місцевого суду щодо відсутності правових підстав передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України для стягнення з відповідача майнової шкоди на користь позивача, оскільки рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 22.08.2012 року не було встановлено фактів наявності шкоди, вини Банку в її заподіянні, протиправності дій відповідача та причинного зв'язку між ними.

Колегія суддів вважає обґрунтованими і висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення з Банку пені в сумі 1550 грн.00 коп. у відповідно до пп..32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», оскільки відповідальність Банку, у цьому випадку, наступає якщо Банком без законних підстав здійснено переказ з рахунка платника, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або інших помилок банку. Оскільки судом встановлено, що відповідач не здійснював незаконного списання коштів з рахунку Позивача, тому і відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій встановлених п.п.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні». Відсутні також підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо встановлення незаконності дій ВДВС Сумського міського управління юстиції при винесенні постанови ВП №28112928, а отже, на думку апелянта, і дій Банку по виконанню даної постанови, оскільки як вбачається з ухвали Господарського суду Сумської області від 21.08.2014 року предметом спору у цій справі була постанова державного виконавця ДВС СМУЮ Ліфер О.М. винесена ним 05 лютого 2013 року в рамках виконавчого провадження № 28112928 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника (а.с.13-14). В той час як в даній цивільній справи предметом спору є дії Банку щодо виконання постанови про арешт коштів боржника від 28 березня 2012 року, винесена державним виконавцем ВДВС Сумського міського управління юстиції Балабою Л.О., а тому обставини встановлені ухвалою Господарського суду Сумської області від 21 серпня 2014 року не є тими обставинами, які не підлягають доказуванню в порядку передбаченому ч.3 ст.61 ЦПК України при розгляді даної цивільної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни ухвали не встановлено, справа розглянута в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 березня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -