У х в а л а

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач самовільно почала будівельні роботи з реконструкції житлового будинку на земельній ділянці, яка знаходиться в загальному користуванні між ними, у зв'язку з чим він не в змозі користуватися належною йому частиною житлового будинку, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літера «А» в будинку АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_3 задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 лютого 2008 року на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акта від 30 листопада 2010 року № 759689 ОСОБА_2 є власником 1/3 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 01 червня 2011 року ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку площею 115,9 кв. м, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 231,9 кв. м, та залишено в загальному користуванні земельну ділянку площею 262,2 кв. м.

ОСОБА_3 прибудувала до житлового будинку, який є у спільній частковій власності сторін, прибудову під літерою «а3» на земельній ділянці, яка відведена у спільне користування сторін, при цьому не отримавши на здійснення вказаної прибудови згоди від землекористувача ОСОБА_4 та відповідних дозвільних документів (а. с. 81-82).

ОСОБА_3 самочинно здійснено будівництво мансарди над житловим будинком, у тому числі і частини житлового приміщення, яке виділено у власність ОСОБА_4, також без згоди останнього, що підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи № 1044, яка була призначена ухвалою апеляційного суду Одеської області 25 лютого 2014 року за заявою ОСОБА_3 (а. с. 165-168).

Згідно висновку, виконана ОСОБА_3 реконструкція жилого будинку АДРЕСА_1 здійснена без дозволу Інспекції ДАБК, як це передбачено п. 1.1, 5.1 «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», п. 1.2 ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва».

При порівнянні планування приміщень, вказаних в технічних паспортах від 09 грудня 2010 року, 16 травня 2013 року з положеннями додатку «Б» ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розробки, узгодження і затвердження проектної документації для будівництва» встановлено, що ремонтні роботи, які виконанні ОСОБА_3 в жилому будинку АДРЕСА_1, відносяться до реконструкції раніше існуючого жилого будинку, який перебуває у сумісному користуванні співвласників за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2011 року.

Ремонтні роботи ОСОБА_3 пов'язані з реконструкцією, враховуючи будівництво прибудови по периметру 3.62+4,04+3,62+4,04+2,22+3,11+5,84 м, а також фундаменту (у відповідності до угоди сторін від 30 травня 2012 року) на місті демонтованої прибудови літера «а2» (веранди І) у розмірах 2,20х4,22 м; влаштування мансарди по периметру зовнішніх стін жилого будинку літера «А» прибудови літера «а2» із збереженням криши, перекриття над частиною ОСОБА_2

Збільшення площі п'ятна забудови літера «а3» відбулося за рахунок території земельної ділянки загального користування, прилеглої до приміщення загального користування ОСОБА_3 і ОСОБА_2

На земельній ділянці площею 115,9 кв. м, яка виділена ОСОБА_2 в особисте користування, ремонтні роботи ОСОБА_3 не проводились.

Згідно з приписом Інспекції ДАБК в Одеській області від 29 листопада 2012 року ОСОБА_3 здійснює реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 незаконно, чим порушила ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому ОСОБА_3 була зобов'язана призупинити будівельні роботи та усунути порушення в термін 30 днів (а. с. 155). ОСОБА_3 не виконала припис.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК) (п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»).

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні з позивачем, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування та без згоди позивача, таке будівництво порушує право спільного користування співвласника вказаного житлового будинку, відповідно до наведених норм матеріального права дійшли обґрунтованого висновку про те, що зведений самочинно об'єкт нерухомого майна підлягає знесенню за рахунок відповідача.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов