Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила та остаточно просила визнати незаконним та скасувати п. 2 наказу Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України від 16 січня 2012 № 14-к про звільнення 19 січня 2012 року ОСОБА_4 - професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування, у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України; поновити її на посаді професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України з 19 січня 2012 року; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2012 року; стягнути з відповідача на свою користь 6 040 грн 50 коп. компенсації за невикористану відпустку; стягнути на свою користь середній заробіток із 19 січня 2012 року за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у період із 01 вересня 2000 року до 19 січня 2012 року вона працювала у Львівському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на посаді професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування. При звільнені її з роботи відповідач порушив вимоги ст. 83 КЗпП України, оскільки не виплатив всіх сум, що належали їй при звільненні, а саме компенсацію за невикористану відпустку за 30 календарних днів у розмірі 6 040 грн 50 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2012 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2012 року скасовано ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2012 року в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_4 6 040 грн 50 коп. компенсації за невикористану відпустку та стягнення з Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_4 середнього заробітку з 19 січня 2012 року за весь час затримки до дня фактичного розрахунку та в цій частині позовних вимог справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності зазначених позовних вимог.

Зокрема, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем правильно нараховано і виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 54 календарних днів у розмірі 8 678 грн 20 коп., а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б це спростовували.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик