Справа № 344/5430/14-ц
Провадження № 22-ц/779/34/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Вакарук В.М.

секретаря Гавриляк Є.М.

з участю представника позивача Ногіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

03.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Кристал» про звернення стягнення на заставне майно.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив вилучити зі змісту позовної заяви позовну вимогу до поручителя Приватного підприємства «Кристал».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02.02.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №000.00.035/008AV-3, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 45 776 доларів США на строк з 02.02.2006 року по 01.02.2011 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 02.02.2006 року між сторонами був укладений договір застави, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у заставу банку належний йому автомобіль марки HONDA, модель - Pilot, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, сірого кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_3 належним чином їх не виконував, внаслідок чого станом на 15.05.2013 року за ним утворилась заборгованість в загальній сумі 370 222,34 грн.

02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №11, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 року. У зв'язку з наведеним просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Вердикт Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Фінанс» суд безпідставно зіслався на те, що позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові. Виконання чи невиконання обов'язку клієнта або фактора повідомляти боржника про відступлення права грошової вимоги не позбавляє фактора права вимоги, яке він придбав за договором факторингу. Крім того, в силу положень ст. 1082 ЦК України, у разі не надання боржнику доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Однак відповідач не надав доказів виконання зобов'язання за кредитним договором на користь первісного кредитора. Таким чином, зобов'язання за кредитним договором не припинені, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також апелянт вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд зіслався на відсутність доказів щодо передачі ПАТ «Сведбанк» фактору ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за договором застави транспортного засобу. Однак під час розгляду справи питання щодо необхідності представлення для огляду в судовому засіданні таких доказів не піднімались, жодних питань з цього приводу з боку суду представнику позивача поставлено не було, ухвала суду з цього приводу також не виносилась.

З наведених підстав апелянт просить заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» задовольнити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет застави, однак не надав суду жодного доказу щодо передачі ПАТ «Сведбанк» фактору ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за договором застави транспортного засобу, укладеним 02.02.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3, а тому судом не встановлено наявність у ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за вказаним договором застави транспортного засобу. Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 одержав від ПАТ «Сведбанк», як правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк», або ТОВ «Вердикт Фінанс» письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж, що є необхідною умовою виникнення обов'язку боржника здійснення платежу факторові згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.02.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №000.00.035/008AV-3, відповідно до умов якого банк надав відповідач ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 45 776 доларів США на строк з 02.02.2006 року по 01.02.2011 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с. 6-7).

Отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки №U406-23085 від 02.02.2006р. (а.с. 22).

02.02.2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 року між сторонами був укладений договір застави, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у заставу банку належний йому автомобіль марки HONDA, модель - Pilot, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, сірого кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 115).

Відомості про заставу вказаного автомобіля внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 50-53).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором №000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 року не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 15.05.2013 року за ним наявна заборгованість в загальній сумі 370 222,34 грн. (а.с. 8).

Таким чином, у ПАТ «Сведбанк», як правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк», виникло право звернення стягнення на предмет застави - належний ОСОБА_3 автомобіль марки HONDA, модель - Pilot, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, сірого кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Спеціальним договором, по суті спрямованим на передачу права вимоги, є договір факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом установлено, що 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №11, згідно п. 2.1. якого клієнт ПАТ «Сведбанк» відповідно до умов даного договору відступає факторові ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Пунктом 2.2. даного договору встановлено, що з моменту відступлення клієнтом факторові прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, клієнт відступає факторові права за договорами забезпечення, про що сторони одночасно підписують договір про відступлення права вимоги за договорами забезпечення (а.с. 23-26, 238-249).

Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної статті, в разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним.

Обсяг цих прав (наприклад, сума заборгованості, права на стягнення відсотків, штрафних санкцій тощо) та умови (наприклад, боржник може виконати зобов'язання тільки за умови надання певної інформації) визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.

В силу дії ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як вбачається з п. 2.3. договору факторингу №11 (а.с. 13) відступлення прав вимоги заборгованості відбувається в момент отримання по Акту прийому-передачі Реєстру заборгованості боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Складений, підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру заборгованостей, за формою, встановленою в Додатку №2 до цього договору, підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.

Витягом з Реєстру заборгованостей боржників від 02.02.2012 року (а.с. 9) підтверджується факт передачі від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за кредитним договором №000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 року. Згідно вказаного витягу загальна сума права вимоги, що відступається становить 370 222,34 грн.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду, що не виконання ні банком, ні фактором вимог ст. 517 ЦК України, а саме не повідомлення боржника про перехід до нового кредитора прав у зобов'язанні є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 1083 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання обов'язку перед ним.

В силу ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідач не надав доказів виконання зобов'язання на користь первісного кредитора.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обставини, які припиняють виконання зобов'язання за кредитним договором відсутні. Суд першої інстанції, встановивши, що боржник не був повідомлений про зміну первісного кредитора, в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не навів достатніх аргументів, які б узгоджувалися з нормами матеріального права, щодо того, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Також суд дійшов висновку, що позивач не має права вимагати від відповідача повернення боргу шляхом звернення стягнення на предмет застави з мотивів відсутності доказів щодо передання ПАТ «Сведбанк» фактору ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за договором застави транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, в ч. 4 цієї ж статті встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведених положень суд не зобов'язав позивача подати доказ про уступку права вимоги за договором забезпечення, та в порушення вимог ст. 213 ЦПК України допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно п. 2.4. договору факторингу №11 перехід від клієнта до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається в момент укладення правочину щодо відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

За даними договору про відступлення прав за договором застави, наданого апелянтом, такий договір між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено 02.02.2012 року. Відповідно до п. 1.1. цього договору сторони домовилися, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 02.02.2012 року №11, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за договорами застави рухомого майна, які визначені цим договором. Згідно п. 1.2. цього договору первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю права за договорами застави рухомого майна, перелік яких наведено у Додатку №1 до цього договору (а.с. 147-175). В рядку 9 Додатку №1 зазначені дані про передачу прав вимоги за договором застави рухомого майна заставодавця ОСОБА_3

За наведених обставин та норм матеріального права, а саме ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 514 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимоги позивача до боржника - відповідача про звернення стягнення на предмет застави, що виступає забезпеченням за кредитним договором №000.00.035/008АV-3, права вимоги за яким передано ТОВ «Вердикт Фінанс».

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, то його слід скасувати, ухваливши нове рішення. По суті встановленого в апеляційній інстанції слід ухвалити рішення про задоволення позову ТОВ «Вердикт Фінанс».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 року в розмірі 370 222,34 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки HONDA, модель - Pilot, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, сірого кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого Івано-Франківським МРЕВ 02.02.2006 року, шляхом продажу вказаного автомобіля ТОВ «Вердикт Фінанс» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

Вакарук В.М.