Справа № 712/2-6815/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Кондора Р.Ю., Кожух О.А.,

при секретарі : Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року позивач ПАТ СТ «Іллічівське» звернувся до суду з даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19.09.2009 року близько 21 години 45 хвилин на автодорозі Київ-Чоп біля с.Середнє Ужгородського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю гужової повозки, без державного номерного знака, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який знаходився у власності ТОВ «ТЕК «Західтранссервіс», і в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП між ТОВ «ТЕК «Західтранссервіс» та ПАТ СТ «Іллічівське» був укладений договір добровільного страхування від 26.06.2009 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси зазначеного товариства, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1, а страхове товариство виплатило потерпілому ТОВ «ТЕК «Західтранссервіс» 11.02.2010 року страхове відшкодування в розмірі 95 729,13 грн., яке відповідач в добровільному порядку відшкодовувати не бажає, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ СТ «Іллічівське» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 95 729,13 грн., витрати за проведення автоекспертизи автомобіля в розмірі 576 грн. та судові витрати в розмірі 1083,06 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ СТ «Іллічівське» суму страхового відшкодування в розмірі 95 729,13 грн., витрати за проведення автоекспертизи автомобіля в розмірі 576 грн. та судові витрати в розмірі 1083,06 грн.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ СТ «Іллічівське» відмовити.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ПАТ СТ «Іллічівське» у судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд даної справи за відсутності позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов страхової компанії, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право регресної вимоги до відповідача, як винної особи, у розмірі виплаченого відшкодування, а тому дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 95729,13 грн. та витрат на оплату за проведення авто експертизи автомобіля в розмірі 576 грн.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

З матеріалів справи слідує, що 19.09.2009 року близько 21 години 45 хвилин на автодорозі Київ-Чоп біля с.Середнє Ужгородського району

Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю гужової повозки, без державного номерного знака, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який знаходився у власності ТОВ «ТЕК «Західтранссервіс», і в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між ТОВ «ТЕК «Західтранссервіс» та ПАТ СТ «Іллічівське» був укладений договір добровільного страхування від 26.06.2009 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси зазначеного товариства, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля НОМЕР_1.

На виконання умов зазначеного договору позивач ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» виплатив потерпілому ТОВ «ТЕК Західтранссервіс» суму 95729,134 грн. страхового відшкодування (а.с.23).

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, яка встановлена постановою слідчого СВ Ужгородського РВ ГУМВС України в Закарпатській області від 28 листопада 2009 року про закриття кримінальної справи (а.с.16-18).

Однак, під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що вказана постанова слідчого від 28 листопада 2009 року постановою заступника Ужгородського міжрайонного прокурора від 11 грудня 2009 року - скасована, а справа для провадження подальшого досудового слідства скерована в СВ Ужгородського РВ ГУМВС (а.с.249-250).

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно положень ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки.

Встановивши, що шкоду майну ТОВ «ТЕК «Західтранссервіс» було завдано не джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки не можна вважати домашніх (свійських) тварин, зокрема коня, і за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що вище вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 95729,13 грн. та 576 грн. витрат на оплату за проведення автоекспертизи автомобіля та судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ПАТ «СТ Іллічівське» слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року - скасувати.

У позові Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

С

удді :