Справа № 495/7094/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25 лютого 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий 05.09.2000 року)

ОСОБА_2 (довіреність б/н від 23.09.2014 року)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7094/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про повернення грошей сплачених в якості авансу

В С Т А Н О В И В:

24.09.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач) про повернення грошей сплачених в якості авансу (а.с.1-6).

Так, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача:

- в якості авансу суму боргу в розмірі 35 397 грн.;

- 3 % річних в розмірі 3 185 грн.;

- пеню в розмірі 4 601 грн.;

- моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;

- судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у серпні 2006 року між сторонами була досягнута згода щодо продажу ОСОБА_3 ОСОБА_1 житлового будинку. Так, ОСОБА_1 виплатила ОСОБА_4 гроші за будинок у розмірі 2 700 доларів США, про що сторонами складено та підписано відповідну розписку. Згідно другої написаної ОСОБА_4 розписки, остання зазначила, що отримала від ОСОБА_1 гроші в повному обсязі за проданий будинок та не має жодних претензій. Договір купівлі-продажу оформлений сторонами не був у зв'язку з ігноруванням відповідача з'явитись до нотаріуса. В ході судового процесу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на спірний будинок сторонами укладено та підписано мирову угоду, яка була визнана судом. Між тим, в подальшому вказана ухвала суду була оскаржена ОСОБА_3 та скасована судом апеляційної інстанції. На сьогоднішній день ОСОБА_3 відмовляється передати ОСОБА_1 проданий дім, відмовляється оформити договір купівлі-продажу будинку та отримані за будинок гроші також не повертає.

За твердженням ОСОБА_1, зазначеними вище діями ОСОБА_3 їй було завдано моральної шкоди. Так, внаслідок переживань та душевних хвилювань ОСОБА_1 значний час не могла зосередитись на своїй професійній діяльності, в результаті чого їй було завдано значних збитків. Стан здоров'я погіршився, неодноразово підвищувався артеріальний тиск, що викликало головну біль, слабкість та нудоту, і як наслідок, потребу у зверненні до лікаря та проходження лікування. Вказані обставини вплинули і на моральний стан сім'ї.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5, подано до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, згідно якого він просить в задоволенні позовних вимог відмовити, як таких, що будуються на припущеннях та нічим не підтверджені, в свою чергу не зазначаючи чи отримувала (повертала) ОСОБА_3 гроші та у власності кого на даний час знаходиться спірний будинок (а.с.34-38).

16.12.2014 року позивачем - ОСОБА_1, подано до суду уточнену позовну заяву (а.с.64-69), згідно з якою вона просить суд стягнути на її користь з ОСОБА_3:

- в якості авансу суму боргу в розмірі 42 390 грн.;

- 3 % річних в розмірі 10 173 грн.;

- пеню в розмірі 11 869 грн.;

- моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;

- судові витрати.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник - ОСОБА_2, у судовому засіданні заявлені (уточнені) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_3, та її представник - ОСОБА_5, у судове засідання не з'явились, але у поданих до суду запереченнях просили справу розглядати без участі відповідача та її представника (а.с.37).

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши в судових засіданнях пояснення позивача та його представника, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення грошей сплачених в якості авансу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була досягнута згода щодо продажу ОСОБА_3 ОСОБА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Так, ОСОБА_1 виплатила ОСОБА_4 гроші за будинок у розмірі 2 700 доларів США, про що сторонами складено та підписано відповідні розписки.

Згідно із власноруч написаною ОСОБА_4 розпискою від 15.06.2010 року, остання продала належний їй дім в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за 2 700 дол. США. У листопаді 2007 року на неї була оформлена генеральна довіреність на 20 років. Зі мною повністю розрахувались за проданий дім. Претензій до неї не маю. Документи на дім передані ОСОБА_1, так як вона вже є власницею дому (а.с.9).

Згідно із власноруч написаною ОСОБА_4 розпискою від 28.01.2011 року, остання продала дім належний їй в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за 2 700 дол. США. Гроші за проданий дім вона отримала. Претензій до ОСОБА_1 не має. Угода відбулась 22.11.2007 року при свідках (а.с.7-8).

ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності на проданий/куплений житловий будинок в АДРЕСА_1.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2011 року затверджено умови мирової угоди, укладеної 15.03.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, визнавши наступні її умови. ОСОБА_4 передає ОСОБА_1 у приватну власність наступне нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 84,1 кв.м., із них площа житлових приміщень 57, 3 кв.м., площа допоміжних приміщень 26,8 кв.м.; літ. «Б»- літня кухня; літ. «б1»- підвал; літ. «б2»- веранда; літ. «В»- сарай; літ. «Г»- вбиральня; споруджень № 1-4. ОСОБА_1 відмовляється від продовження розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності, отримуючи від ОСОБА_4 вищевказане у п. 1 даної угоди нерухоме майно у приватну власність. Дана мирова угода вступає в силу з дати її підписання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і затвердження судом та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов'язань. Після передачі ОСОБА_4 нерухомого майна переліченого в п.1 даної мирової угоди у власність ОСОБА_1 та визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 84,1 кв.м., із них площа житлових приміщень 57, 3 кв.м., площа допоміжних приміщень 26,8 кв.м.; літ. «Б»- літня кухня; літ. «б1»- підвал; літ. «б2»- веранда; літ. «В»- сарай; літ. «Г»- вбиральня; споруджень № 1-4, ОСОБА_4 не буде мати жодних претензій до ОСОБА_1 Визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 84,1 кв.м., із них площа житлових приміщень 57, 3 кв.м., площа допоміжних приміщень 26,8 кв.м.; літ. «Б»- літня кухня; літ. «б1»- підвал; літ. «б2»- веранда;літ. «В»- сарай; літ. «Г»- вбиральня; споруджень № 1-4 за ОСОБА_1 (а.с.39-40).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.12.2012 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3, задоволено. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2011 року скасовано, цивільну справу направлено до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для продовження розгляду іншому судді (а.с.42-43).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено (а.с.44-45).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.05.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2013 року залишено без змін (а.с.47-48).

Таким чином, за твердженням ОСОБА_1, на сьогоднішній день ОСОБА_3 відмовляється передати ОСОБА_1 проданий дім, відмовляється оформити договір купівлі-продажу будинку та отримані за будинок гроші також не повертає.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У відповідності до ст.571 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в судовому засіданні, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 2 700 доларів США за продаж будинку в АДРЕСА_1, про що сторонами складено та підписано відповідні розписки від 15.06.2010 року та від 28.01.2011 року, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

Між тим, договір купівлі-продажу будинку сторонами не був укладений та ОСОБА_3 отримані від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 700 доларів США не повернула до сих пір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що, оскільки договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було,то передана відповідачу в рахунок виконання договору купівлі-продажу будинку від позивача сума в розмірі 2 700 доларів США вважається авансом і повертається в тому розмірі, в якому вона передавалась відповідачу.

Згідно із ст.192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня.

Згідно із поданими ОСОБА_1 уточненнями до позовної заяви, 2 700 дол. США станом на 24.12.2014 року у гривневому еквіваленті складають 42 390 грн., про що свідчить відповідна виписка з Національного банку України про офіційний курс гривні щодо іноземних валют (а.с.70-71).

Також ОСОБА_1 просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 3 % річних в розмірі 10 173 грн. та пеню в розмірі 11 869 грн.

Між тим, суд вважає, що такі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частин 1 та 2).

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.

Згідно із ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Авансом є грошова сума або інші матеріальні цінності, що видаються наперед у рахунок заробітку, належних платежів за товари, роботи, послуги і т. ін.

З зазначених положень вбачається, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням пені та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки ОСОБА_3 без належної та правової підстави зберігає в себе грошову суму в розмірі 2 700 доларів США, які були отримані від ОСОБА_1 в якості авансу на покупку будинку, спірний будинок, який позивачка бажала купити та на який розраховувала, відповідачка не передає та договір не оформляє, позивачка для захисту своїх порушених прав та інтересів зобов'язана була звернутися до суду з позовом, суд вважає, що такими діями ОСОБА_3 завдано ОСОБА_1 моральної шкоди.

Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню з 10 000 грн. до 1 000 грн. у зв'язку з тим, що, по-перше, він надто великий, а, по-друге, в порушення положень Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не визначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 10 000 грн. та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_3про повернення грошей сплачених в якості авансу, у зв'язку з чим такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені ОСОБА_1 при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 525, 526, 549, 570, 571, 625, 1167, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення грошей сплачених в якості авансу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (67730, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2):

- суму грошових коштів сплачених в якості авансу в розмірі 42 390 (сорок дві тисячі триста дев'яносто) гривень;

- моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень;

- витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 142 (сто сорок дві) гривні.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко