Дата документу 31.07.2015
ЄУ № 420/911/15-ц
Провадження №2/420/829/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

при секретарі Рожковій Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2, який зареєстрований 05.07.2013 виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №01 та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем в психологічному плані не сумісні, між ними постійно виникали сварки та скандали, які привели до того, що подружжя втратило один до одного почуття любові та взаєморозуміння, спільне життя стало неможливим, позивач з відповідачем сумісно не проживають. Подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. Крім того, у позові позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідач у добровільному порядку їх не надає.

Позивач на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, просить з дружиною не розлучати та не стягувати аліменти у такому розмірі.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 165371, виданого 05 липня 2013 року Виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, між позивачем та відповідачем 05.07.2013 було зареєстровано шлюб, актовий запис №01. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.

Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.

Відповідно до ст.112 СК України, згідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них.

Судом не приймаються доводи відповідача щодо можливості збереження шлюбу, оскільки сторони фактично спільно не проживають з листопада 2014 року, спільне господарство не ведуть, спільним побутом не повязані, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач не заперечував, що між ними постійно виникали сварки. Позивач у судовому засіданні пояснила, що шлюб не можливо зберегти і його збереження не відповідає її волі.

Судом зясовано, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхніх дітей.

Позивач не чинить перешкод відповідачу брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею.

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу та розірвати шлюб у судовому порядку.

Позивач просить після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище «Бахтин».

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За таких обставин, позивачу слід відновити її дошлюбне прізвище «Бахтин».

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне.

Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЕД № 274978 від 17.10.2013).

Позивач з донькою зазнає матеріальні труднощі і потребує матеріальної допомоги з боку відповідача.

Відповідач працездатний, стан здоровя відповідача задовільний, інших виплат по аліментам не здійснює. Таким чином, відповідач має можливість надавати неповнолітній дитині матеріальну допомогу, але добровільно її не надає.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері позивача у справі.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Як встановлено судом та про що не заперечують сторони, відповідач не працює. Останній в судовому засіданні пояснив, що аліменти у сумі 600 грн. є для нього занадто великим розміром, оскільки він не працює та не може реально надавати таку допомогу. На його думку, достатнім розміром аліментів є 380 грн.

Суд звертає увагу, що відповідач на даний час є працездатним, не є інвалідом, на його утриманні ніхто, крім дитини не знаходиться, тому він зобов'язаний утримувати малолітню доньку, а той факт що відповідач на даний час не працює, тому не має можливості достатньо забезпечувати дитину, судом не приймається, оскільки не пов'язані з якимись фізичними вадами батьків, які перешкоджають їм працювати.

Судом також враховано, що позивач на даний час доглядає дитину, якій не виповнилось ще двох років, тому з цих причин вона не працює.

Враховуючи те, що позивач заявила вимоги про присудження аліментів на утримання доньки саме в твердій грошовій сумі, зважаючи, що відповідач згоден на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, тому суд дійшов до висновку про задоволення вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тому що це не суперечить положенням ч. 3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 22.04.2015.

Позивач визначила розмір аліментів 600 грн. щомісячно.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено суми прожиткового мінімуму на 2015 рік. Згідно з даним Законом для дітей віком до 6 років розмір прожиткового мінімуму встановлено у сумі 1167 грн.

Одночасно, суд звертає увагу на доводи відповідача, який не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі, але не більше 380 грн.

Виходячи з того, що суду не надано належних доказів на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 600 грн. щомісяця, а також те, що обидва батька (мати та батько) зобов'язані утримувати та піклуватись про дитину, суд дійшов до висновку, що розмір аліментів необхідно зменшити до 450 грн. щомісячно, що із врахуванням того, що позивач також повинна утримувати свою дитину.

Тому, з урахуванням всіх обставин справи, а також перевіривши доводи сторін в повному обсязі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів 450 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243, 60 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом за вимогою про розірвання шлюбу. Судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України, оскільки за такими вимогами позивачі звільнені від його сплати.

На підставі ст. 21, 24, 56, 105, 110, 112, 115, 180, 183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 8,10, 57, 59, 60, 88, 174, 213-215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 05 липня 2013 року виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №01.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище «Бахтин».

Стягнути з ОСОБА_2, інн НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1, інн. НОМЕР_2, на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, інн НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, інн. НОМЕР_2, судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, інн НОМЕР_1, на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 04.08.2015.

Суддя: О.С. Стеценко