АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/36/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 216/3307/13-ц інстанції - Бондарєва О.І.
Категорія 27 ( 4 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 жовтня 2012 року надав ОСОБА_3 у борг 20000 грн. зі сплатою 10%, що підтверджується написаною нею розпискою. Відповідно до розписки відповідач зобов'язалася повернути борг рівними частинами з відсотками щомісяця у строк до 25 травня 2013 року. Однак після закінчення терміну позики відповідач суму боргу з відсотками за користування грошовими коштами позивачу не повернула. Тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 20000 грн., проценти за користування коштами в сумі 12000 грн. та 3% річних у розмірі 240 грн., а також судові витрати: 68,65грн. - оплата за видачу довіреності на представника, виданої КЖП - 35; 194 грн. - оплата за видачу довіреності на представника, посвідченої нотаріально; 39,24 грн. - витрати, пов'язані з відправленням повідомлень, та 340,69 грн. за оплату судового збору.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: з ОСОБА_3 на його користь стягнуто 32754,80 грн., з яких: 20000 грн. - сума боргу за договором позики; 12000 грн. - відсотки за користування грошовими коштами; 240 грн. - 3% річних у відповідності до ст. 625 УК України; 160 грн. - вартість доручення, посвідченого нотаріально; 32,40 грн. - послуги зв'язку та 322, 40 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд безпідставно залишив її заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, не взявши до уваги, що вона, як відповідач по справі, не була належним чином повідомлена про дату розгляду справи, що позбавило її можливості надати свої пояснення. А також судом не враховано наявність розписки від 14 листопада 2012 року, яка оформлена ОСОБА_2 на суму 10000 грн. замість розписки на 20000 грн., яка позивачем 14 листопада 2012 року була анульована у зв'язку із поверненням боргу. Крім того, судом не перевірено розмір процентної ставки та розмір суми боргу, оскільки в тексті розписки вказано, що гроші в сумі 20000 грн. отримано під 10 відсотків, що складає 2000 грн., проте судом з неї стягнуто 12000 грн. Вважає, що справа не вирішена у повному обсязі, що підтверджується наданням до суду представником позивача ОСОБА_5 уточненої позовної заяви, у прийнятті якої судом безпідставно відмовлено, та судом не допитано свідків, які б підтвердили факт розрахунку з позивачем за борговою розпискою від 25 жовтня 2012 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 25 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_3 взяла у позивача ОСОБА_2 у борг під 10% суму 20000 грн., які зобов'язалась виплачувати частинами та сплачувати відсоткову ставку кожного місяця із залишку боргу. Остаточним терміном повернення грошових коштів зазначено 25 листопада 2013 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу за договором позики у сумі 20000 грн., відсотків за користування грошовими коштами у сумі 12000 грн. та 3% річних у сумі 240 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Як убачається із матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 взяла в борг у позивача 20000грн. під 10% на строк до 25 листопада 2013 року, про що власноручно написала розписку.

Встановивши наявність оригіналу розписки у позивача та відсутність належних і допустимих доказів про повернення відповідачем зазначеної суми боргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 20000грн., процентів за користування цими коштами та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, передбачених ст.. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Так, не можуть бути взятими до уваги посилання ОСОБА_3 на розписку від 14 листопада 2012 року, яка, за її твердженням, була складена ОСОБА_2 замість розписки на 20000 грн. у зв'язку із поверненням нею позивачу боргу у сумі 10000 грн., оскільки зміст цієї розписки не свідчить про те, що вона була оформлена позивачем замість розписки від 25 жовтня 2012 року.

Як убачається із тексту копії цієї розписки, позивачеві була надана розписка на 10000грн., яка була оформлена неякісно, тому без дозволу ОСОБА_3 ОСОБА_2 її анулював для того, щоб розписка була оформлена правильно. Дана розписка буде дійсна до повернення боргу 10000грн. + 0,5% від усієї суми (а.с.101).

Згідно пояснень, наданих ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, у травні 2012 року відповідач взяла у нього в борг 10000 грн. під 5% , із яких повернула лише 2000 грн. 25 жовтня 2012 року ОСОБА_3 взяла в борг іще 12 000 грн., при цьому склала нову розписку із зобов'язанням повернути позивачу борг у сумі 20000 грн., у тому числі неповернуті 8000 грн. за попередньою розпискою, і ці 20000 грн., а також відсотки відповідач йому не повернула.

Оригінали розписки, складеної ОСОБА_2 14 листопада 2012 року, та розписки, виданої ОСОБА_3 у травні 2012 року на суму 10000грн., сторонами не надано, що позбавляє суд можливості дослідити зазначені документи в якості належних та допустимих доказів.

Також не можуть бути взятими до уваги посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що в судовому засіданні не допитані свідки, які б підтвердили, що вона сплатила позивачу борг за розпискою від 25 жовтня 2012 року.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Оскаржуючи рішення суду, відповідач ОСОБА_3 не зазначила у своїй апеляційній скарзі, які саме свідки мали підтвердити факт її остаточного розрахунку із відповідачем за розпискою від 25 жовтня 2012 року.

У суді апеляційної інстанції клопотання відповідно цього питання відповідачем не заявлялось.

За таких обставин колегія суддів вважає, що єдиним належним та допустимим доказом у справі є наданий позивачем оригінал розписки, виданої відповідачем 25 жовтня 2012 року, який свідчить про невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором позики.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом розміру процентів за користування коштами та неправомірного стягнення з відповідача 12000грн. таких процентів.

Як убачається із тексту розписки від 25 жовтня 2012 року, при укладанні договору позики сторонами погоджено процентну ставку у розмірі 10% від суми позики, яку ОСОБА_3 зобов'язалася виплачувати частинами і процентну ставку щомісяця з залишку боргу.

Саме про такий розмір процентної ставки свідчать і пояснення ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції стосовно того, що вона у листопаді 2012 року (через місяць з дня складання розписки від 25 жовтня 2012 року) повернула позивачу 10000 грн. боргу і одну тисячу гривень в рахунок процентів, тобто 10% від суми боргу.

За умови своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань та повернення боргу частинами, сума відсотків за користування коштами мала б зменшуватись в залежності від залишку боргу.

Проте, зважаючи на те, що борг у сумі 20000грн. відповідачем не повернуто, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача проценти за користування коштами у розмірі 10% від суми боргу щомісяця, тобто по 2000грн. кожного місяця, що за 6 місяців до звернення до суду із даним позовом склало 12000грн.

У той же час, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції стягнув з відповідача вартість нотаріально посвідченого доручення на представництво інтересів позивача в суді (160 грн.) та витрати позивача на послуги зв'язку (32грн.40коп.), не взявши до уваги, що такі витрати, відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, не є витратами, пов'язаними з розглядом справи.

У зв'язку з цим в цій частині рішення суду необхідно скасувати, частково задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_3, та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості нотаріально посвідченого доручення в сумі 160 грн., а також послуг зв'язку в сумі 32,40 грн. необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог, а рішення суду в частині загального розміру коштів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, необхідно змінити, зменшивши цей розмір з 32754,80 грн. до 32562,40 грн. (32754грн.80коп.- 160грн.00коп. - 32грн.40коп. = 32562,40 грн.).

У частині відмови в задоволенні позову позивачем рішення суду не оскаржено, тому колегія суддів не вдається до обговорення цієї частини рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2013 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості нотаріально посвідченого доручення в сумі 160 грн., а також послуг зв'язку в сумі 32грн.40коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Змінити рішення суду в частині загального розміру коштів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, та зменшити цей розмір з 32754(тридцяти двох тисяч сімсот п'ятдесяти чотирьох) гривень 80 копійок до 32562 (тридцяти двох тисяч п'ятсот шістдесяти двох) гривень 40 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів