Справа № 219/5382/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015 Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Медінцевої Н.М.,

при секретарі Бакановій А.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача Іванушкіна І.С.,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро», треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Бахмут-Агро», треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що їй та третім особам на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 8,6 га по 2,87 га на кожного, що розташована на території Берестівської сільської ради Артемівського району Донецької області. Зазначає, що відповідач самовільно зайняв вказану земельну ділянку та засіяв на ній соняшник, що підтверджується актом перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства від 22.08.2013 року, складеним Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області, на підставі якого винесено припис №0202 та здійснено розрахунки розміру шкоди в сумі по 3 059, 13 грн. на кожного власника земельної ділянки. Крім того, стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача було знищено насадження еспарцету та щоб повернути земельну ділянку до попереднього стану необхідно було восени 2011 року та навесні 2012 року: здійснити її оранку, що коштувало 4 500 грн., боронування на суму 430 грн., культивування на суму 2 250 грн., купівлю культури еспарцету на суму 9 288 грн. та посів культури еспарцету на суму 900 грн. Також позивач вважає, що з метою відновлення свого порушеного права з відповідача підлягають стягненню збитки за аграрні роботи, що проводились восени 2013 року та навесні 2014 року, а саме: оранка земельної ділянки на суму 4 900 грн., боронування на суму 520 грн., культивування на суму 3 100 грн., купівлю культури еспарцету на суму 11 610 грн. та посів культури еспарцету на суму 1120 грн. Вказує на те, що у зв'язку зі знищенням посіяного еспарцету необхідно було закупити 39 тон сіна для годування великої рогатої худоби, що є в господарстві позивача, на загальну суму 58 500 грн. У зв'язку з заподіянням відповідної майнової шкоди, стверджує, що була завдана моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, що вплинули на стан здоров'я, витраті зусиль на відновлення свого порушеного права, врегулювання питань в органах державної влади, яку вона оцінює в еквіваленті 10 000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 103 177,13 грн., в яку включає також витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, надавши пояснення про те, що позивач є власником лише однієї земельної ділянки, а просить стягнути на її відшкодування за заподіяну шкоду земельним ділянкам, які перебувають у власності третіх осіб. Крім того, зазначає, що розрахунок шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки вже здійснено компетентним органом - Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області, згідно з приписом якого розмір заподіяної шкоди складає 3 059,13 грн. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач самостійно провела розрахунок розміру заподіяної шкоди, без належних доказів.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити вимоги позивача.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, третьої осіби, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,38 га, розташована на території Берестівської сільської ради Артемівського району Донецької області, вид використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №153878, виданим Берестівською сільською радою 04.09.2002 року (а.с.38). Суміжною до цієї земельною ділянкою є ділянка, що належить третій особі ОСОБА_5, площею 3,38 га, до якої, в свою чергу, суміжною є земельна ділянка, що належить третій особі ОСОБА_6, площею 3,37 га, згідно з державними актами на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №153877 та серії ІІ-ДН №153876 відповідно, виданими Берестівською сільською радою 04.09.2002 року (а.с.39-40).

Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області 22.08.2013 року складено акт перевірки дотримання ТзОВ «Бахмут-Агро» вимог земельного законодавства (а.с.24-28) та винесено припис №0202 (а.с.29-33), яким встановлено, що ТзОВ «Бахмут-Агро» самовільно зайняло земельні ділянки, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розташовані на території Берестівської сільської ради, для вирощування соняшника, загальною площею 8,61 га.

На підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, державним інспектором сільського господарства в Донецькій області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, що належить ОСОБА_1, згідно з яким розмір заподіяної шкоди становить 3 059,13 грн. (а.с.31).

Пунктами 3, 4 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, передбачено, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: Шс = Пс x Нп x Кф x Кі, де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 року №783. Розмір шкоди не включає витрати на: знесення будинків, будівель і споруд, які самочинно збудовані чи будуються на самовільно зайнятих земельних ділянках чи на земельних ділянках, не відведених в установленому порядку на цю мету; приведення земельних ділянок у стан, придатний для їх подальшого використання за цільовим призначенням; проведення рекультивації порушених земель.

У п.16 Постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Позивач здійснила розрахунок збитків, що полягали у виконанні робіт з метою усунення негативних наслідків самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем, а саме: здійснення оранки земельної ділянки, її боронування та культивування, посів культури еспарцету. Розрахунок проведений на земельні ділянки загальною площею 8,61 га, тобто не лише на земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, а і на ті, що належать третім особам. Загальну суму відшкодування позивач просить суд стягнути на свою користь. Крім того, розрахунок здійснений за цінами станом на осінь 2011 року та весну 2012 року, що в загальному становить 17 368 грн., і осінь 2013 року та весну 2014 року, що становить 21 250 грн., проте з матеріалів справи не вбачається строку самовільного зайняття земельної ділянки, позивачем не доведено необхідності подвійного стягнення збитків, а також не представлено доказів на підтвердження самого розміру збитків.

Також в обґрунтування суми заподіяних збитків в розмірі 58 500 грн. за купівлю 38,7 тонн сіна, позивач вказує на те, що вона є головою домогосподарства на території АДРЕСА_1, у приватній власності якої станом на 01.08.2013 року перебуває 39 голів великої рогатої худоби, серед яких: 1 бугай-плідник, 15 корів, 5 телиць від 1 року до 2 років, 6 телиць від 2 років і старші, 12 телят до 1 року (а.с.17). Стверджує, що земельні ділянки, що належать їй та третім особам, використовуються для вирощування культури еспарцету з метою годування худоби.

Суд звертає увагу на те, що землями сільськогосподарського призначення ЗК України визнає землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Згідно з положеннями зазначеної норми окрему групу суб'єктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Верховний Суд України у постанові від 08.04.2014 року по справі № 21-371а13 зробив правовий висновок про те, що порядок використання земельних ділянок, наданих у власність для товарного сільськогосподарського виробництва, спрямований на ведення такого виробництва на ринкових товарних засадах, коли продукти виробляються не для власного споживання виробника, а для продажу, тобто споживання іншими членами суспільства.

Тому суд критично оцінює доводи позивача про використання культури еспарцету для власних цілей, а не на ринкових товарних засадах, що випливає з виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка перебуває у її власності.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не здійснено відшкодування розрахованої Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області позивачеві шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, в розмірі 3 059,13 грн., яка підлягає примусовому стягненню.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 надав роз'яснення про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягала, зокрема, у моральних стражданнях, що вплинули на стан здоров'я, витраті зусиль на відновлення свого порушеного права, врегулювання питань в органах державної влади, проте суду не представлено жодних доказів для підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та фізичним і психічним станом здоров'я позивача, зважаючи на встановлений ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача розмір шкоди, завданої позивачеві самовільним зайняттям земельної ділянки, що перебуває у її власності, яка розрахована відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, що підтверджено належними доказами.

Судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог та тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 214, 215-218 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, ст.ст.22, 156 ЗК України, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» з наступними змінами, Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро», треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_1 3 059 (три тисячі п'ятдесят дев'ять) грн. 13 коп. матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_1 30 (тридцять) грн. 55 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_1 81 (вісімдесят одну) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 143 (сто сорок три) грн. 59 коп. недоплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Н.М.Медінцева