Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом громадської правозахисної організації «Надія», діючої в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування, державних актів на право власності на землю за касаційною скаргою громадської правозахисної організації «Надія», діючої в інтересах ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 8 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року,

встановила:

У квітні 2012 року громадська правозахисна організація «Надія», діючи в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та садового будинком від 30 грудня 2004 року, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 30 грудня 2004 року, за яким ОСОБА_6 подарував указане майно ОСОБА_5; визнати недійсним державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, виданий 24 жовтня 2006 року на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним державний акт від 14 квітня 1998 року на право власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що брат позивачки ОСОБА_6 на час укладення договору дарування не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 8 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі громадська правозахисна організація «Надія», діючи в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у задоволені позову, суд вірно виходив із того, що належні докази для визнання договору дарування від 30 грудня 2004 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відсутні.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу громадської правозахисної організації «Надія», діючої в інтересах ОСОБА_4 відхилити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 8 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова