АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1177/14-ц 22-ц/774/15/К/15
Провадження № 22-ц/774/15/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 215/1177/14-ц інстанції - Мельник Ю.П.
Категорія № 43 ( 4 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, третя особа - Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 14", про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу (далі - Виконком), зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що він є сином ОСОБА_3, яка, в свою чергу, є онукою ОСОБА_4 - основного квартиронаймача за адресою: АДРЕСА_1. З дозволу ОСОБА_4 позивач та його мати ОСОБА_3 оселились у зазначеній квартирі, у зв'язку з чим набули право користування цим приміщеннями цієї квартири. На теперішній час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, а він залишився проживати за вищевказаною адресою, тому просив суд встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є його прабабою, визнати його членом родини ОСОБА_4, як наймача квартири АДРЕСА_1, визнавши за ним право на користування приміщенням цієї квартири, зобов'язати Виконком перевести з ОСОБА_4 на його ім'я обліковий рахунок на зазначену квартиру та зобов'язати Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційну організацію № 14" (далі - КП "ЖЕО № 14") укласти за ним договір найму вищезазначеної квартири.

Ршенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено: його визнано членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, визнано за ним право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1 загальною площею 25,2 кв.м. та житловою площею 13,3 кв.м., зобов'язано Виконком перевести з ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 обліковий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язано Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційну організацію № 14" укласти з ОСОБА_2 договір найму квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Виконком ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, не врахувавши, що Виконком не залучений до розгляду даної справи у якості відповідача, оскільки про дату, час та місце розгляду справи належним чином не повідомлений, ухвалу про відкриття провадження у справі не отримував, у зв'язку з чим позбавлений права брати участь як сторона по справі у відповідності до вимог ст. 27 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 1976 року ОСОБА_4, як основному квартиронаймачу, видано ордер № 288 на право зайняття разом з її сином ОСОБА_5 житлового приміщення житловою площею 37 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно акту без дати позивач ОСОБА_2 проживав однією сім'єю зі своєю бабою ОСОБА_4 АДРЕСА_3, з січня 2007 року і проживає за цією адресою по теперішній час (а.с. 10).

Згідно довідок КП "ЖЕО № 14" від 09 серпня 2010 року ОСОБА_2 дійсно проживає у АДРЕСА_1, у цій же квартирі з 03 червня 2008 року проживала та була прописана ОСОБА_3 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та виписана 18 травня 2009 року у зв'язку зі смертю (а.с. 11, 12, 15).

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджений також свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

Згідно довідок КП "ЖЕО № 14" без номера та дати наймач квартири за адресою: АДРЕСА_1 відсутній, загальна площа вказаної квартири становить 25,2кв.м., житлова площа - 13,3кв.м. (а.с. 13), а загальна площа квартири АДРЕСА_1, в якій мешкає ОСОБА_2, становить 49,4кв.м., житлова площа - 37,5кв.м. (а.с. 14).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,

відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_4, стверджуючи, що вона є його прабабою та померла. Крім того, позивач просив визнати його членом родини ОСОБА_4, як наймача квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право на користування приміщенням вищезазначеної квартири, а також просив суд зобов'язати Виконавчий комітет перевести на його ім'я особовий рахунок на спірну квартиру та Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 14" (далі - КП "ЖЕО № 14") укласти із ним договір найму тієї ж квартири.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою, що згідно глави 6 ЦПК України факти, що підлягають установленню, повинні мати юридичне значення, а, відповідно до вимог ч.ч.1-2,4 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, факту родинних відносин між фізичними особами.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_2 просив суд встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_4 та визнати його членом її родини, пов'язуючи цей факт із виникненням у нього права на користування житловим приміщенням, в якому проживала ОСОБА_4

Проте, суд визнав ОСОБА_2 членом сім'ї ОСОБА_4 та право на користуванням житловим приміщенням, не встановивши факт родинних відносин між ним та ОСОБА_4

Частина 3 ст. 10, частина 1 ст. 60 ЦПК України покладають на кожну із сторін обов'язок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність у справі будь-яких доказів, які б свідчили про наявність факту родинних стосунків між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2, оскільки у справі наявна лише копія свідоцтва про народження позивача, згідно якого його матір'ю є ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, проте відсутні докази родинних стосунків останньої із ОСОБА_4

Зазначаючи в рішенні про те, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, суд не звернув уваги на відсутність будь-яких даних про її смерть, а дата - ІНФОРМАЦІЯ_2 - це дата смерті ОСОБА_3, матері позивача.

Визнаючи позивача членом сім'ї ОСОБА_4, як наймача квартири АДРЕСА_1 суд залишив поза увагою, що згідно ордеру № 288 від 18 лютого 1976 року ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач у своїй позовній заяві зазначав інший номер будинку - АДРЕСА_10, в якому ОСОБА_4 отримала квартиру АДРЕСА_1 якого мешкає позивач, одним і тим самим житловим приміщенням, та не уточнив у позивача його позовні вимоги стосовно точної адреси спірної квартири.

Також у справі відсутні дані про те, на якій підставі житлове приміщення квартири АДРЕСА_6 було розділено на квартири №4/1 та №4/2, чому у квартирі №4/2 відсутній наймач та чи мешкає у спірній квартирі син ОСОБА_4 - ОСОБА_5, включений разом із нею до ордеру на право зайняття житлового приміщення.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вирішуючи спір та зобов'язуючи Виконком перевести з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 обліковий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи доказів порушення з боку Виконкому права позивача на переведення облікового рахунку з ОСОБА_4 на нього, оскільки таке право є похідним та може бути реалізоване лише після вирішення питання щодо визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням.

Зобов'язуючи КП "ЖЕО № 14" укласти з позивачем договір найму спірної квартири, суд першої інстанції не звернув уваги, що це підприємство залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду ( пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Розглянувши справу по суті та не залучивши при цьому КП "ЖЕО № 14" до участі в ній в якості відповідача, суд першої інстанції, між тим, вирішив питання про його права та обов'язки.

Таким чином, не з'ясувавши в повній мірі всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, не перевіривши усі доводи позивача, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також заперечення відповідача проти позову (а.с. 16), не надавши належну оцінку наданим позивачем доказам та не звернувши увагу на відсутність доказів, які б свідчили про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання його членом родини ОСОБА_4 як наймача квартири АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків а також інших осіб. Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.9 Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року №2 зі змінами та доповненнями, роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Як убачається із матеріалів справи (копія паспорта а.с. 4 - 5), позивач у період з 02 серпня 1996 року до 18 січня 2008 року був зареєстрований за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_8.

З 01 лютого 2008 року по 06 травня 2008 року позивач був зареєстрований в АДРЕСА_9.

При цьому в період з 11 грудня 2004 року до 09 вересня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

З 19 грудня 2008 року по 23 грудня 2008 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

У квартирі АДРЕСА_1 позивач зареєстрований лише з 23 грудня 2008 року, тобто після смерті ОСОБА_4, яка, з його слів, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також на звернув уваги на зазначені обставини та не врахував, що позивач зберігав за собою постійне місце проживання за іншою адресою і в цьому випадку відсутні передбачені законом підстави для визнання ОСОБА_2 членом родини ОСОБА_4

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Виконкому необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, третя особа - Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 14", про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів