Справа № 200/5874/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача2 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання нікчемним пунктів договору, застосування наслідків нікчемності правочину, визнання права власності та права користування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 утримує у своїй власності оглядовий колодязь, частину каналізації/водогону, частину комунальної дороги, посилаючись на простий письмовий договір від 26.02.2004 року з ОСОБА_3 Так, 03.08.1983 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1983 року зареєстровано право власності на саманний будинок площею 15,2 кв.м., сарай літ.Б, вбиральню літ.В, забор №1, розташовані на земельній ділянці площею 462 кв.м. До 06.07.2004 року жодних добудов та переобладнань в експлуатацію не здавалось, зміни в складі нерухомого майна за ОСОБА_3 не реєструвались, розмір земельної ділянки не змінювався. За простим письмовим договором від 25.02.2004 року ОСОБА_3 зобовязався ввести (пункт 6 договору) до 20.04.2004 року та продати ОСОБА_2 два коридори, три кімнати не вказаної площі, вану кімнату, кухню, мезонін, погріб, оглядовий колодязь, які зареєстровані за продавцем 03.08.1983 року за №412-92. Згідно зазначеного реєстраційного запису за продавцем зареєстровано інше майно, тому пункти 2 та 3 договору є неправдивими та такими, що не відповідають законодавству України, ст.203 ЦК України, тому є нікчемними. Водночас, дійсно зареєстровані станом на 26.02.2004 року, 20.04.2004 року за ОСОБА_3 обєкти нерухомості, а саме: будинок саманний житловою площею 15,2 кв.м., сарай, вбиральня дощата, забор, не включені сторонами до переліку майна, що відчужується за договором від 26.02.2004 року та не зазначені в останньому, тому право власності на ці зареєстровані за ОСОБА_4 обєкти до ОСОБА_2 не перейшли. Вважає, що договір від 26.02.2004 року є договором купівлі-продажу незавершеного будівництва (будматеріалів), тому не може бути підставою для переходу до покупця права користування земельної ділянки. Оскільки ОСОБА_3 не продав належного йому майна, він по сьогоднішній день залишається його власником. Вона не відмовлялась від своїх прав на оглядовий колодязь, що є приналежністю до її будинку. ОСОБА_2 набула права власності на будматеріали, тому не має права користуватись земельною ділянкою та огороджувати її, тим паче огороджувати та користуватись частиною комунальної дороги між садибами №№4,6, 8 по пров.Абхазькому та її оглядовим колодязем. Посилаючись на те, що дізналась про оспорюваний договір у 2013 році, та на ст.ст.656, 657, 376, 377, 202, 203, 210, 215, 236, 346, 347, 368, 640 ЦК України звернулась до суду з даною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила їх задовольнити.

Відповідач1- ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. На підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, письмових пояснень до суду не надав.

Відповідач2 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що позивач не є стороною договору, тому не має право на його оскарження, сам договір жодним чином не зачіпає прав та інтересів позивача, тому просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26.02.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будинку №6 з господарськими спорудами, котрий розташований по пров.Абхазькому в м.Дніпропетровську, на земельній ділянці площею в 462 кв.м. Відповідно договору, будинок складається з поз.1-1 коридору, поз.1-2 коридору, поз.1-3, поз.1-4, поз.1-7 житлових кімнат, поз.1-5 ванни, поз.1-6 кухні, мезоніну не облаштованого, з погрібом та оглядовим колодязем на земельній ділянці. Будинок належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1983 року, зареєстрованого в БТІ 03.08.1983 року №412-92.

24.07.2012 року позивачу КП «Дніпроводоканал» скеровано лист, у якому повідомлено про те, що підключення водоводу та каналізаційних мереж будинку 6 по пров.Абхазькому в м.Дніпропетровську виконано в існуючі колодязі, які належать власникам будинку 4 по пров.Абхазькому на підставі проектної документації, виготовленої в 1985 році. Зазначено, що власнику буд.6 запропоновано звернутись у технічний відділ КП «Дніпроводоканал» з письмовим дозволом власника водопровідних та каналізаційних мереж на підключення, завіреним підписом та печаткою квартального комітету.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бабушкінська районна у м.Дніпропетровську рада про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.02.2013 року зазначене рішення залишено без змін. Вказані позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 самовільно зайняла землі загального користування, встановила огорожу та навіс, чим перешкодила в доступі до мереж житлово-господарського призначення. Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,0496 га та домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.Абхазькій, 6. Встановлено, що ОСОБА_2 огорожу та навіс збудовано на приналежній їй земельній ділянці, тому підстав для задоволення позовних вимог не має.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2013 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» з реєстрації за ОСОБА_2 прав приватної власності на будинок 6 по пров. Абхазькому в м. Дніпропетровську в більшому обсязі приміщень і прав, ніж були зареєстровані за продавцем зазначеного будинку, та зі зміною складу споруд і площі шляхом включення до зареєстрованих прав права на не введені в експлуатацію прибудови та споруди включно з самочинно збудованими, а також дії зі збільшення площі земельної ділянки для обслуговування будинку. Визнати недійсними технічні паспорти на будинок від 02.08.2002р., 22.04.2004р. до яких не прийняті в експлуатацію приміщення та споруди незавершеного будівництва включно з самочинно забудованими включені як нерухомі обєкти та/або їх частини та в яких збільшено до 501 кв.м та /або 496 кв.м площу земельної ділянки під садибою, визнання не чинним з дати винесення реєстраційного запису № 6541179 від 08 липня 2004р. про таку реєстрацію не набутих за законом прав; визнання протиправними дії БТІ з приєднання при виготовленні техпаспортів від 02.08.2002 р., 22.04.2004 р. та всіх наступних на вищевказаний саманний будинок до відведеної для обслуговування вищевказаного саманного будинку земельної ділянки 462 кв.м самозахопленого проїзду спільного користування між садибами №№ 4, 6 та 8 провулку Абхазькому в м.Дніпропетровську площею 35 кв.м, 39 кв.м.; визнання протиправними дії відповідача ОСОБА_6 Державного земельного кадастру в м.Дніпропетровську з неправильного формування кадастрової ділянки шляхом обєднання в ній ділянки 462 кв.м для обслуговування саманного будинку №6 по провулку Абхазькому в м.Дніпропетровську та самозахопленого власницею зазначеного будинку проїзду спільного користування між будинками №№ 4, 6 та 8 по провулку Абхазькому в м. Дніпропетровську, а також дії з внесення до Державного земельного кадастру зазначеної ділянки в зазначених межах площею 0,0496 га. Визнати недійсним запис №04532 від 26 березня 2012р. в Державному земельному кадастрі України про географічні координати та площу вказаної кадастрової ділянки, зобовязання відповідачів БТІ, ОСОБА_6 ДЗК в м.Дніпропетровську виготовити за свій рахунок нову документацію, в якій вилучити з меж ділянки під садибою №6 по провулку Абхазькому в м.Дніпропетровську безпідставно включені до площі останньої 35 кв. м проїзду спільного користування між будинками №№ 4, 6 та 8 зазначеного провулку, вказати зазначені 35 кв.м проїзду неподільним цілим з рештою зазначеного комунального проїзду та протягом одного місяця подати суду звіт про виконання цього рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 Держземагенства та Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання нечинним рішення про приватизацію частини земельної ділянки, визнання не чинним державного акту на право власності на земельну ділянку та встановлено, що третьою особою, якій передано у власність земельну ділянку по пров.Абхазькому, 6 в м.Дніпропетровську, ніякого захоплення та приєднання спільного проїзду не здійснювалось, при цьому ОСОБА_1 не є власником або користувачем жодної сусідньої ділянки.

Згідно розяснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, КП «ДМБТІ» ДОР про визнання правочину нікчемним, визнання реєстрації права власності недійсною. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2015 року.

Суд зазначає, що тягар доведення за змістом цивільно-процесуального законодавства України покладається на сторін по справі, в межах предявлених позовних вимог на позивача, в силу висунутих заперечень на відповідача по справі, щодо обставин, які мають значення для вірного вирішення справи.

Позивачем не надано жодного доказу, який свідчив би про те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки або обєкту нерухомості за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.Абхазькій, 6 або суміжної земельної ділянки, лист КП «Дніпроводоканал» не є таким доказом та взагалі правовстановлюючим документом в розумінні ст.ст.182, 328 ЦК України.

За таких обставин, не можна вважати доведеним факт порушення її прав власника житлового будинку та оглядового колодязю, оскільки будь-яких правовстановлюючих документів на ці обєкти позивачем не надано, технічний паспорт таким не є.

Позивач зазначає, що договір є нікчемним, оскільки продавець ОСОБА_3 не був власником майна, так як за реєстраційним номером №412-92 від 03.08.1983 року враховуються інші складові домоволодіння. Проте, на підтвердження цього факту позивачем жодного доказу не надано, не дивлячись на те, що зазначена обставина підлягає доведенню саме позивачем, оскільки на ній ґрунтуються предявлені позовні вимоги.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання пунктів договору купівлі-продажу недійсними за відсутності порушеного права позивача, доказів та правових підстав нікчемності договору, які позивачем з посилання на статтю ЦК України, що регулює спірні правовідносини, не вказана.

Що стосується вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, то останні не можуть бути задоволенні, так як судом не встановлено нікчемності пунктів договору та обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не відповідає вимогам ст.16 ЦК України.

За ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача, в межах, сплачених при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Судовий збір по справі не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Шевцова