АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1532/15 Справа № 202/1272/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Романюк М.М.
11 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 30 січня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилався на те, що 16 січня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/286Н, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 24 859,60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошима. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 16 січня 2006 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожним окремо, укладено договори поруки. У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 04 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 32 383,15 долари США та 734 644,54 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що умови кредитного договору порушують принцип справедливості; так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальнику, як споживачу кредитних послуг, просить визнати кредитний договір від 16 січня 2006 року № 8/2006/840-К/286Н недійсним в частині п.1.3.2 щодо встановлення плати за управління кредитом із розрахунку 0,5% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом; в частині п.3.5 щодо порядку прийняття банком виконання позичальником свої зобов'язань по зазначеному договору; в частині п.3.6 щодо права банку самостійно розподіляти грошові кошти, внесені позичальником на розподільчий рахунок згідно черговості, передбаченої п.3.5. договору або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку та визнати зазначений кредитний договір недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог та зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції проведена в цих межах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх незаконності та безпідставності.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 січня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/286Н, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 24 859,60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошима. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 16 січня 2006 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожним окремо, укладено договори поруки. У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 04 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 32 383,15 долари США та 734 644,54 грн.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, та приймаючи до уваги, що позивач за зустрічним позовом з 2006 року і до моменту звернення ПАТ "КБ "Надра" до нього з позовом про стягнення суми заборгованості, частково виконував умови договору, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, договір містить усі необхідні умови, відповідає встановленої законом формі договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову.

Посилання апелянта на те, що судом не прийнято до уваги, що договір не містить орієнтовну сукупну вартість кредиту не може бути прийнято до уваги з наступного.

Згідно п."д" ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на час укладання спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Однак, дана вимога Закону хоча і зобов'язує кредитодавця письмово повідомити споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту, однак визнання договору недійсним у зв'язку з цим порушенням не передбачено ані Законом України "Про захист прав споживачів, ані ЦК України.

Посилання апелянта на те, що п.3.5 спірного договору повинен бути визнаний недійсним, оскільки порушує його права не може бути прийнято до уваги з наступного.

Як вбачається з п.3.5 спірного договору сторони визначилися якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/або неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає при виконанні позичальником своїх зобов'язань по цьому договору в наступному порядку: плата за управління кредитом; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; прострочені сума кредиту; сума кредиту.

Згідно ч.1 ст.526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Посилання апелянта та те, що при укладенні спірного договору були порушені вимоги Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" не може бути прийнято до уваги, оскільки дана постанова була винесена пізніше ніж укладався спірний договір.

Посилання апелянта на те, що в доданих до позовної заяви розрахунках заборгованості за кредитом не правильно зроблений розрахунок не може бути прийнято до уваги, оскільки це є підставою лише для проведення перерахунку, а не для визнання договору недійсним. Окрім того, рішенням суду у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

І.О.Петренко