Ухвала

іменем україни

9 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Амеліна В.І., Висоцької В.С.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (законний представник ОСОБА_7), ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_3), Другої миргородської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_3) до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобик Олена Юріївна, Перша миргородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_9, Миргородська міська рада, Сумська міська рада, про визнання заповіту недійсним та встановлення нікчемності заповіту,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_10 15 березня 2010 року на ім'я ОСОБА_11 та посвідчений Другою державною нотаріальною конторою м. Миргорода. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилалася на те, що вказаний заповіт складений особою, яка внаслідок хвороби не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У квітні 2012 року ОСОБА_3, як законний представник ОСОБА_4, пред'явила зустрічний позов, у якому просила встановити нікчемність заповіту ОСОБА_10 від 27 березня 2007 року на користь ОСОБА_12, посвідченого державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. і зареєстрованого в реєстрі за № 1-1364. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що заповіт складений особою, яка внаслідок хвороби не могла усвідомлювати значення своїх дій. При цьому вважає, що нікчемність заповіту обумовлена ще й порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений і підписаний 15 травня 2010 року в місті Миргороді ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_11, який посвідчений державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Смагою Л.Г. та зареєстрований у реєстрі за №1156.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано нікчемним заповіт, складений і підписаний 27 березня 2007 року в місті Миргороді ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5, який посвідчений державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. та зареєстрований у реєстрі за №1-1364.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2013 року рішення районного суду в частині задоволених зустрічних позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2013 року залишено без змін.

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року, здана до кур'єрської служби 19 грудня 2014 року, про що свідчить товарно-транспортна накладна.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема, ч. 2 ст. 40, ст.ст. 225, 226 ЦК України, заявником надано:

- копію постанови Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, прийняту за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування норм матеріального судом касаційної інстанції;

- копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року у справі про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на частину майна.

Оскільки судове рішення, надане заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ухвалено 29 жовтня 2014 року, то заява про перегляд судового рішення подана в межах строків, передбачених ч. 1 ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року (із подальшими змінами) № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалених як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції у цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Таким чином, постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року не входить до переліку судових рішень, на які може здійснюватися посилання щодо підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, оскільки Верховний Суд України не є судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, колегія суддів не знаходить підстав для допуску вказаної цивільної справи до провадження Верховного Суду України в порядку, встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК України, оскільки з наданої копії ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року вбачається, що наведені заявником підстави стосуються інших фактичних обставин справи у порівнянні з ухвалою, про перегляд якої ставиться питання.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 354-356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (законний представник ОСОБА_7), ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_3), Другої миргородської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_3) до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобик Олена Юріївна, Перша миргородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_9, Миргородська міська рада, Сумська міська рада, про визнання заповіту недійсним та встановлення нікчемності заповіту, за заявою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.С. Висоцька Т.О. Писана О.В. УмноваСудді:В.І. Амелін