Провадження № 4-с/369/27/15
УХВАЛА

Іменем України

28.01.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкри на тому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, субєкт оскарження: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 15 жовтня 2014 року, державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження 3 45116588 на підставі виконавчого листа № 369/4619/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на корсить ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000,00 грн.

20.11.2014 року, державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 у межах ВП № 45116588 була прийнята постанова про арешт коштів боржника.

Заявник у даному виконавчому провадженні дізнався про прийняття вище зазначених постанов, станом на 03.12.2014 року, тобто коли, ним були отримані листи від Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ, що підтверджується копія ми конвертів з штрих-кодом поштового відправлення.

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 45116588 від 15.10.2014 року та постанова про арешт коштів боржника від 20.11.2014 року були направлені боржнику за зареєстрованим місцем проживання, на адресу: 08132, Київська обл.. АДРЕСА_1, лише станом на 27.11.2014 року, дані обставини підтверджуються роздруківкою з офіційного сайту про підтвердження пересилання поштових відправлень.

Тобто з вищезазначеного вбачається те, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2, були прийняті оскаржувані постанови станом на 15 жовтня 2014 року та 20 листопада 2014 року відповідно. А повідомили заявника як боржника у виконавчому провадженні № 45116588 зі змістом даних постанов 03 грудня 2014 року, оскільки тільки станом на 27 листопада 2014 року, зазначені постанови були прийняті відповідним поштовим відділенням, що є неприпустимим з огляду на норми чинного законодавства, а саме Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем були порушені законні права та інтереси заявника, як боржника у ВП № 45116588, оскільки, він не був повідомлений вчасно та належним чином про відкриття виконавчого провадження № 45116588 від 15.10.2014 року, що призвело до того, що він не мав можливості скористатися своїм правом, яке полягає у самостійному виконанні рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, прийняття державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 20.11.2014 року, також свідчить про порушення прав заявника, як боржника у виконавчому провадженні, оскільки накладення арешту на кошти є дією направленою на примусове виконання рішення, так як зазначалось вище, примусове виконання рішення може бути розпочато тільки після закінчення строку для самостійного виконання.

Тому заявник просив визнати неправомірною постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження № 45116588 від 20.11.2014 року. Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження № 45116588 від 20.11.2014 року.

В судовому засіданні представниця заявника вимоги скарги підтримала та просила її задоволити.

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, приходить до висновку що вимоги скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної служби, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. При цьому обов'язковість урахування судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавчу службу» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених у цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обовязки і права державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; накласти арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах; викликати громадян та посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а у разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках передбачених законом; при виконанні судових рішень безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх в уставленому порядку із залученням працівників внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке законом можливе звернути стягнення.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Згідно п.п. 4.1.8. та 4.1.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобовязаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 000 грн. попередньої оплати за товар та виконання робіт, судовий збір в сумі 1000,00 грн.

На виконання даного рішення Києво-Святошинським районним судом київської області було видано виконавчий лист № 369/4619/13-ц від 27 серпня 2014 року.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 від 15.10.2014 року відкрито виконавче провадження № 45116588 з виконання виконавчого листа № 369/4619/13-ц виданого 27.08.2014 року Києво-Святошинським районним судом київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 100 000,00 грн. та судовий збір в сумі 1000,00 грн.

22.10.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору суму на суму 10 100,00 грн., а також постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму 150,00 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 від 20.11.2014 року накладено арешт на кошти в межах суми боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що містяться на всіх рахунках АТ «Укрсиббанк» що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми 111 250 грн.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку що посилання заявника про те, що невчасне надсилання державним виконавцем та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів боржника, не може бути підставою для визнання неправомірною та скасування постанови про арешт коштів боржника, оскільки державним виконавцем Києво-Святошинського ВДВС дотримано вимог статей 57 та 58 Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення спірної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 387 ЦПК України визначає, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 1, 6, 11, 13, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. ст. 60, 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, субєкт оскарження: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом пяти днів, починаючи з дня наступного після її проголошення.

Суддя: Дубас Т.В.