Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/941/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю прокуратури Кіровоградської області, про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду, за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області, ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Державної казначейської служби України, за участю прокуратури Кіровоградської області, про стягнення шляхом списання на її користь заподіяної їй бездіяльністю органів державної влади майнової шкоди в загальному розмірі 4059,47 грн., з яких: по індексу інфляції за прострочення виконання основного грошового зобов'язання в сумі 313 грн.; трьох відсотків річних від простроченої суми основного грошового зобов'язання в сумі 55,80 грн.; подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення грошового зобов'язання в сумі 3690,67 грн., а також просила відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та судові витрати в розмірі фактично понесених.

В обґрунтування позову зазначала, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда за № 2-419/2003 від 17.04.2003 року, яким на її користь стягнуто грошову компенсацію в сумі 1855,27 грн. Рішення суду набралочинності 17.05.2003 року.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 року у справі за скаргою № 19550/12, яким на її користь за невиконання остаточного (згаданого) рішення національного суду, з Високої Договірної сторони - України, стягнуто справедливу сатисфакцію в розмірі 2000 ЄВРО.

Зокрема, остаточне рішення національного суду з дня набрання таким чинності та станом на час подачі цієї позовної заяви до суду відповідачем не виконано. Відповідач - центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Тобто, рішення національного суду, що являлось предметом розгляду справи в Європейському суді, попри її зусилля залишається не виконаним протягом понад 10 років (з 17.05.2003 року по 13.10.2014 рік), внаслідок чого їй заподіяно майнової шкоди через девальвацію валюти та використання державним органом влади належного їй майна, без сплати на її користь будь якої винагороди.

Остаточним рішенням національного суду, вона придбала право на відшкодування майнової шкоди та судових витрат, пов'язаних з відновленням порушеного органами державної влади права на мирне володіння своїм майном, однак, отримати до відшкодуванняприсудженої компенсації не має можливості незалежно від її волі, а з вини органів державної влади, які позбавили її тим самим права на мирне володіння своїм майном.

Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги і остаточно просила стягнути з Державної казначейської служби України шляхом безспірногосписання на її користь заподіяну їй бездіяльністю органів державної влади майнову шкоду в загальному розмірі 4059,47 грн., з яких: по індексу інфляції за прострочення виконання основного грошового зобов'язання в сумі 313 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми за основним грошовим зобов'язанням в сумі 55,80 грн.; подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення невиконання грошового зобов'язання в сумі 3690,67 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В обргунтування своїх вимог додатково зазначала, що боржником за рішенням національного суду визнано орган державної виконавчої влади, який перебуває у державній юрисдикції та контролюється Державою, отже Держава Україна несе відповідальність за виконання остаточних рішень. З урахуванням вимог ст. 625 ЦК України вважала необхідним стягнути на її користь суми індексації грошового боргу, втрати від інфляції, три відсотки річних за прострочення грошового зобов"язання, а також відповідно до ст.ст. 536, 1048 ЦК України вона має право на отримання відсотків в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення невиконання грошового зобов"язання. Крім того, через невиконання судового рішення протягом невиправдано тривалого часу відбулося порушення гарантованих Державою прав, що супроводжувалось негативними подіями і явищами, які мають характер психологічного і психічного приниження, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 грн.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.02.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання на користь ОСОБА_2 313,05 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов'язання, 55,81 грн. - 3% річних від простроченої суми, 3671,03 грн. - подвійна облікова ставка Національного банку України за весь час прострочення невиконання зобов'язання, та 2000 грн. витрат, пов'язаних з отриманням правової допомоги.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в повному обсязі, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про стягнення матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі визначеному судом першої інстанції, а також моральної шкоди в розмірі 50000 грн. шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету. Зазначає, що судом безпідставно не стягнуто на її користь відшкодування моральної шкоди, заподіяної тривалим невиконанням рішення суду.

В апеляційній скарзі Державної казначейською служби України, до якої приєдналась прокуратура Кіровоградської області, ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначається, що судом неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Судом не враховано, що боржником по рішенню Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2003 року є Знам?янський міський райвідділ УМВС України в Кіровоградській області, а не Державна казначейська служба України, тому шкоду остання не повинна відшкодовувати. Вважає, що в порушення норм процесуального права не було вирішено питання щодо залучення до участі у справі боржника - Знам?янський міський райвідділ УМВС України в Кіровоградській області та органу Державної виконавчої служби, з вини якого тривалий час не виконувалось судове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти доводів іншої апеляційної скарги, представників Державної казначейської служби України та прокуратури Кіровоградської області, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист №2-419/2003 р. на виконання рішення суду від 17.04.2003 року про стягнення із Знам?янського міського райвідділ УМВС України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 1855,27 грн. (а.с.6-7).

Вказаний виконавчий лист не було виконано ВДВС Знам?янського МУЮ, що підтверджується відміткою на виконавчому листі.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.10.2004 року визнано неправомірною бездіяльність ВДВС Знам?янського МУЮ щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2003 року (а.с.34).

Згідно листів ВДВС Знам?янського МУЮ від 05.03.2007 року за №2545 та від 18.07.2011 року за № 35025 заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2003 року не стягнуто у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках боржника, та в подальшому виконавчий лист було повернуто ОСОБА_2, виконавче провадження згідно акту від 12.01.2009 року знищено (а.с.55-56).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» від 9 січня 2014 (Заява № 12895/08 та 249 інших заяв, у тому числі ОСОБА_2.) визнано факт порушення порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, порушення статті 13 Конвенції. Визначено розумним та справедливим (див. рішення від 6 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (Kononova and Others v. Ukraine) [Комітет], заява № 11770/03 та 89 інших заяв, п. 24; від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» (Tsibulko and Others v. Ukraine) [Комітет], заява № 65656/11 та 249 інших заяв, п. 19; від 20 червня 2013 року у справі «Писарський та інші проти України» (Pysarskyy and Others v. Ukraine) [Комітет], заява № 20397/07 та 164 інших заяв, п. 24) присудити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику, зазначеному у Додатку 1. Ця сума є відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат. Зазначено, що у держави-відповідача залишається зобов'язання забезпечити виконання рішень, які підлягають виконанню.

Постановлено: а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, у заявах, зазначених у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Міністерством юстиції України 14.01.2015 року за № 11222-0-32-14/16 надано інформацію, згідно якої Міністерством було підготовлено і направлено до Державної казначейської служби України платіжне доручення від 17.09.2014 року №4319 на суму 1855,27 грн. для перерахування заборгованості за рішенням національного суду на особовий рахунок ОСОБА_2 Згідно виписки Державної казначейської служби України списання коштів з рахунку Міністерства юстиції України на особовий рахунок ОСОБА_2 проведено 25.09.2014 року (а.с.82-83).

Факт одержання 25.09.2014 року коштів на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2003 року та відшкодування моральної шкоди за рахунок Держави Україна на підставі рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» від 9 січня 2014 (Заява № 12895/08 та 249 інших заяв, у тому числі ОСОБА_2.) підтверджено позивачем.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України майнової шкоди, завданої неналежним виконанням судового рішення, не можуть бути задоволені тому, що підставою такої відповідальності є правопорушення з боку посадових осіб, а належним доказом протиправних або неправомірних дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, щодо визнання бездіяльності ВДВС Знам"янського РУЮ по виконанню судового рішення від 17.04.2003 року, але позивач не заявляла таких вимог ВДВС Знам"янського РУЮ і судом першої інстанції не вирувалось питання щодо залучення органів Державної виконавчої служби до участі у справі.

Не були заявлені також вимоги щодо відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов"язання боржником відповідно ст. 625 ЦК України до Знам?янського міського райвідділ УМВС України в Кіровоградській області та не вирішувалось питання судом про залучення вказаною юридичної особи до участі у даній справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав та недоведеність позивачем обставин спричинення йому моральної шкоди.

Але погодитись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди також не можна.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, потрібно застосовувати норми положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: статтю 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173ЦК України та статтю 11 Закону №202/98-ВР.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» від 9 січня 2014 (Заява № 12895/08 та 249 інших заяв, у тому числі ОСОБА_2.) встановлено, що при виконанні рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17.04.2003 року мало місце порушення п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини та ст.1 Протоколу до Конвенції.

Зокрема, вказано, що Суд вважає, що рішення, ухвалені на користь заявників, не були виконані своєчасно, відповідальність за що несуть органи державної влади.

Як указано в п. 16 цього ж Рішення, беручи до уваги свою усталену практику з цього питання ( Рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine), Заява № 40450/04, п.п. 56-58 та 66-70), Суд постановляє, що в заявах, зазначених у додатку 1, було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у звязку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Таким чином, Європейським судом з прав людини встановлено порушення з боку держави в особі відповідних державних органів прав позивача на своєчасне виконання судового рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції в силу ст.ст. 303, 304, 307 ЦПК України не має процесуальної можливості вирішити питання щодо залучення відповідних державних органів до участі у даній справі, внаслідок чого вирішує справу лише в межах заявлених позивачем вимог.

Судом першої інстанції не була дана належна правова оцінка та у повній мірі не з'ясовано фактичні обставини справи, встановлення яких має важливе значення для правильного вирішення спору, допущені порушення норм процесуального права, а тому відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України щодо відшкодування майнової і моральної шкоди, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовити за їх безпідставністю через незалучення позивачем належних відповідачів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Кіровоградської області задовольнити.

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю прокуратури Кіровоградської області, про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: