АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 661/345/15-ц
Справа №22-ц/791/1511/2015 Головуючий в І інстанції Чирський Г.М.
Категорія Доповідач: Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 21 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
При секретарі:Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.06.2008 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №700007542, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 16846,38 доларів США з номінальною процентною ставкою 14,99 % річних, з урахуванням внесення змін і доповнень до договору, строком до 19.06.2020 р. Кредит надано для оплати вартості автомобіля за договором купівлі - продажу транспортного засобу SKODA FABIA COMBI, 2008 року випуску, укладеного між покупцем ОСОБА_5 та продавцем ПП Елвіс. Відповідно до умов кредитного договору відповідач надав йому кредит у безготівковій формі у сумі 16846,38 доларів США шляхом перерахування вказаної суми на його поточний рахунок, відкритий у Банку. Вважає, що умови кредитного договору порушують його права як споживача кредиту, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не повідомив його про валютні ризики, які він повинен нести за цим договором під час виконання зобов'язань. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у доларах США без врахування ризику знецінення національної валюти. До того ж у договорі передбачено право відповідача без згоди позичальника відступити право вимоги на користь третьої особи, що у відповідності до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає йому право за своїм вибором вимагати визнання в цілому договору недійсним. Крім того, всупереч ч. 2-3 ст. 65 Сімейного Кодексу України його дружина ОСОБА_6 не надавала згоди на укладання спірного договору, а також передачу транспортного засобу у заставу. До того ж зазначив, що ним не підписувалися Умови кредитування, долучені до Кредитного договору, що відповідно до сталої практики, згідно Постанови Верховного Суду України від 11.03.2015 року не можуть вважатися доказом його обізнаності як споживача про зміст отриманих послуг. У зв'язку з цим просив визнати кредитний договір №700007542 від 18.06.2008 р. недійсним та застосувати двосторонню реституцію як наслідок його недійсності.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинами справи просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом 18 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №700007542, а 26.01.2009 р. Договір про внесення змін і доповнень №1, за умовами яких Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 16 846,38 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2020 року зі сплатою номінальної процентної ставки 14,99 % річних з цільовим призначенням на придбання позичальником транспортного засобу SKODA FABIA COMBI, 2008 р.випуску, д.н. НОМЕР_1, згідно з договором купівлі - продажу, укладеним між ОСОБА_5 та ПП «Елвіс» №14/08D від 12.06.2008 року. /а.с.11, 21/

У забезпечення виконання умов кредитного договору зазначений вище автомобіль був переданий ОСОБА_5 в заставу банку /п.2 кредитного договору/.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд виходив з того, що умови укладеного кредитного договору є результатом домовленості сторін і жодним чином не свідчать про обмеження прав позичальника, договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону щодо його форми, за своїм змістом не суперечить ЦК України; посилання ОСОБА_5 на недійсність кредитного договору з підстав відсутності нотаріально засвідченої згоди дружини на його укладення є безпідставними, оскільки не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту. До того ж суд першої інстанції не взяв до уваги твердження представника відповідача про необізнаність позичальника з умовами кредитування, оскільки останній відповідно до п.8 кредитного договору отримав примірник свого договору, який включає в себе, в тому числі, і Розділ 2, в якому зазначені «Загальні умови кредитування фізичних осіб», про що свідчить підпис відповідача у зазначеному Кредитному договорі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов повно з'ясувавши обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України.

Згідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним з моменту передання грошей (ч.2 ст. 1046 ЦК України) і є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у яких роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст. ст. 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї з його істотних умов або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст. ст. 536, 638, 1051 ЦК).

Судом встановлено і зазначені обставини в процесі розгляду справи не спростовані, що договір про надання кредиту укладений сторонами з дотриманням вимог закону щодо його форми (ст. 207 ЦК) і за своїм змістом не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Посилання апелянта на те, що банком йому не надана інформація про можливі валютні ризики, як це передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, а також умовами укладеного сторонами кредитного договору є юридично неспроможними і такими, що не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», надання споживачеві недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, що спричинило певні наслідки, може бути підставою для розірвання договору, а не для визнання його недійсним.

Згідно п.1 кредитного договору № 700007542 від 18.06.2008 року цей договір складається з двох розділів, Розділу №1 «Базові умови кредитування» та Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ. Використання в подальшому тексті терміну «Договір» означає Розділ №1 та Розділ №2 у сукупності. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами Розділу №1 цього Договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невідємну частину цього Договору).

Пунктом 8 кредитного договору встановлено, що підпис позичальника на оригіналі Договору, що залишається в Банку є письмовим підтвердженням отримання Позичальником свого примірнику цього Договору, що складається з першого та другого Розділів в дату його укладення. Підпис позичальника на цьому договорі, є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ «Альфа-Банк», затвердженими наказом ЗАТ «Альфа-Банк»від 14 січня 2008 року № 30, які йому розяснені і зрозумілі, та з якими він цілком згодний.

Враховуючи, що підписавши кредитний договір, позичальник повністю погодився з його умовами, колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_5 на те, що Умови кредитування фізичних осіб, які містять загальні умови, на яких надається кредит (Розділ №2) ним не підписувалися,а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, апелянт не вказує, які саме положення Умов вплинули на порушення і яких саме його прав.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у доларах США без врахування ризику знецінення національної валюти підлягають відхиленню з огляду на таке.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Чинним законодавством України, зокрема, Законом України « Про національний банк України, Декретом Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, затвердженими постановою Правління НБУ України № 496 від 12.11.2003 року не закріплена стабільність курсу гривні до іноземних валют. Тому при укладені кредитного договору ОСОБА_5 також був обізнаний, що курс національної валюти України до іноземної валюти не є незмінним, відтак міг передбачити зміну цього курсу, тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. На момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_5 погодився з усіма його умовами, самостійно обрав валюту кредитування та валюту виконання зобов'язання, що підтверджується його підписом,свідомо прийняв на себе ризик зміни курсу української гривні до іноземної валюти і відповідальності за таким договором, тому доводи апеляційної скарги в зазначеній частині підлягають відхиленню.

Доводи ОСОБА_5 про те, що кредитно - заставний договір укладений без згоди його дружини - ОСОБА_6, що суперечить нормам СК України колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ця обставина може свідчити про порушення права саме ОСОБА_6, а не позивача, на захист якого вона має особисте право..

Доводи апеляційної скарги з посиланням на п.17 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого апелянт вважає несправедливою умову договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі без його згоди, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки таке право банку позивач погодив у п.6.4 Договору та не вказав, яким чином вона вплинула на зменшення його гарантій за договором.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

В порушення ст. 10, 60 ЦПК України, ОСОБА_5 не надав суду доказів, які б свідчили про наявність обставин, з якими законодавець пов'язує виникнення істотного дисбалансу договірних відносин між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер, та зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою судом, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини по справі у відповідності до норм права, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: