У Х В А Л А

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 08 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з липня 2002 року проживала із ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За цей час, 18 квітня 2012 року, вони за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1, який оформили на нього. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Враховуючи викладене, позивачка просила встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу та визнати за нею на підставі ст. 74 СК України право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 08 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 липня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 просять скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із показань свідків, які стверджували, що позивачка із померлим ОСОБА_8 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство і придбали спірний будинок за спільні кошти.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками суду першої інстанції, пославшись при цьому також на те, що вони разом виїхали за кордон, до Російської Федерації, де працювали на різних роботах, а після повернення придбали цей будинок, погодившись з показаннями свідків.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 18 квітня 2012 року ОСОБА_8 придбав житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що з липня 2002 року до дня його смерті проживала із ОСОБА_8 однією сімʼєю без реєстрації шлюбу і зазначений житловий будинок вони придбаний за спільні кошти.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ч. 2 ст. 315 ЦПК України, оскільки, відхиливши доводи апеляційної скарги, суд взагалі не навів мотивів їх відхилення, не дав належної правової оцінки довідці, виданій виконавчим комітетом Юхнівської сільської ради Миронівського району Київської області у лютому 2014 року, та довідці виконавчого комітету Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області від 11 лютого 2014 року, в яких вказується про проживання померлого ОСОБА_8 з позивачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Також апеляційний суд взагалі не дав оцінки показам інших свідків про те, що будинок будувався за кошти ОСОБА_8, а, відтак обгрунтував свої висновки про проживання позивачки із померлим ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, апеляційний суд не врахував того, що СК України набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, а тому положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

Нормами КпШС України не передбачалося встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які сумісно проживають.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог належним чином не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановив; не визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що розгляд інших вимог позивача залежить від вирішення вимоги про встановлення факту проживання однією сімʼєю без реєстрації шлюбу і доведеності набуття майна за спільні кошти, а фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська