провадження № 2/760/4833/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

29.05.2015 позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 15.11.1975 сторони уклали шлюб.

Згодом сторони почали віддалятися один від одного і це призвело до того, що в подальшому спільне життя у них не склалося: вони постійно сваряться, не можуть знайти спільної мови. Через розбіжність у поглядах на життя спільне проживання сторін, існування сім'ї та збереження шлюбу виявилося неможливим. Сторони з жовтня 2014 року разом не проживають та спільного господарства не ведуть, однак фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися з грудня 1980 року. У зв'язку з цим позивач просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем та стягнути аліменти її на утримання у розмірі 1 000,00 грн.

У ході судового розгляду справи позивач змінила позовні вимоги, та просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів та судові витрати у розмірі 632,00 грн.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу, а проти задоволення позову в частині стягнення аліментів заперечував, мотивуючи тим, що він є непрацездатним і немає можливості утримувати позивача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

Сторони зареєстрували шлюб 15.11.1985, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 887. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2, виданого Відділом запису актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва 15.11.1975 (а.с. 4).

У сторін від шлюбу є двоє повнолітніх доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Позивач є інвалідом першої групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 006524 від 01.12.2006 (а.с. 6).

Відповідно до довідки УПФ України у Солом'янському районі м. Києва від 30.06.2015 № 237 розмір пенсії за віком позивача складає 1384,35 грн. за один місяць (а.с. 16).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу належить задовольнити. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

Частина друга статті 112 СК передбачає, що «шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення».

Суд встановив, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, збереження шлюбу і примирення між ними не можливе.

Повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб належить розірвати.

Відповідно до статті 113 СК «особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище».

У зв'язку з укладенням шлюбу відповідач змінила своє прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_4. У судовому засіданні представник позивача просила залишити позивачу прізвище ОСОБА_4.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні з таких підстав.

Стаття 75 СК передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

За правилами статті 76 СК розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів, суд виходить з аналізу вищезазначених правових норм та вважає, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу позивачу.

Так, відповідач 1938 року народження, сам є непрацездатним, оскільки досяг пенсійного віку. Розмір його пенсії за віком відповідно до довідки УПФ України у Солом'янському районі м. Києва № 291 від 15.07.2015 складає 3 122,01 грн. за один місяць (а.с. 73).

З листів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 09.07.2015 № 81-15-5-02/4376-БТ та ПАТ «Державний ощадний банк України» від 21.07.2015 № 46-14/765-7800 випливає, що грошові кошти ОСОБА_3 у цих банківських установах відсутні (а.с. 47, 52).

Згідно з довідкою Клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» ОСОБА_3 з 22.07.2015 по 24.07.2015 проходив огляд та лікування у офтальмолога з приводу ускладненої катаракти правового ока (а.с. 55). На зазначене лікування відповідач витратив 7 434 грн., що підтверджується товарним чеком № РТ000262 від 22.07.2015.

Аналіз вищенаведеного підводить суд до висновку, що відповідач немає можливості утримувати позивача, оскільки сам є пенсійного віку, непрацездатним та потребує лікування. Крім того, суд враховує обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, передбачений статтею 202 СК. Сторони мають двох повнолітніх дочок працездатного віку, тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали, суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів.

Крім того, позивач заявила вимоги про стягнення судових витрат у сумі 632 грн., які складаються з витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, а саме: нотаріальне посвідчення довіреностей на суму 506 грн., та витрат, пов'язаних із збиранням відповідних доказів, а саме: доставлення інформаційних запитів та ухвал суду на суму 126,30 грн.

Відповідно до статті 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із здійсненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Частина перша статті 84 ЦПК передбачає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У матеріалах справи є дві нотаріально посвідчені довіреності, якими позивач уповноважує ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бути її представниками у суді.

ОСОБА_1 є провідним юрисконсультом із Центру правової допомоги киянам, які опинилися у складних життєвих обставинах, і надає безоплатну правову допомогу. ОСОБА_2 є дочкою позивача і не надала суду доказів того, що вона є адвокат або інший фахівець у галузі права.

Витрати, пов'язані із здійсненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення судових витрат є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 75, 76, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 15 листопада 1975 року Відділом запису актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва за актовим записом № 887, розірвати.

Залишити ОСОБА_4 після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_4.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави 243,60 (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л. В. Шевченко