У Х В А Л а

09 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 10 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, фізична особа-підприємець ОСОБА_7 про поділ спільно набутого майна, визнання договору дарування удаваним правочином, за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 2/3 частини транспортних засобів та грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2010 року удаваним правочином, визнати зазначене жиле приміщення об'єктом права спільної сумісної власності, поділити у рівних частках спільне майно подружжя, загальна вартість якого становить 4 783 500,80 грн, виділити їй житловий будинок, земельні ділянки площею 510 кв. м та 394 кв. м та майно домашнього вжитку вартістю 30 900 грн, визнати за нею право власності на грошові кошти ОСОБА_3 на депозитних вкладах у ПАТ «Дельта банк» у розмірі 12 000 дол. США, відсотки за вкладом 828, 50 дол. США, 208, 60 дол. США на депозитному рахунку, вклад з відсотками 64 820, 11 грн на депозитному рахунку, 4 967, 37 дол. США на депозитному рахунку ПАТ «Укргазбанк», решту суми 453 007, 47 грн. зняти з поточних рахунків відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 08 грудня 1979 року до 30 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3

За цей час ними було придбано нерухоме майно, зокрема жилий будинок по АДРЕСА_2 вартістю 1 005 974 грн, земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 510 кв. м, вартістю 367 200 грн, земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 304 кв. м вартістю 283 680 грн, 33% нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 вартістю 272 447 грн, квартиру АДРЕСА_1 вартістю 70 000 дол. США, автомобілі марки BMW Х3, д.р.н НОМЕР_1, RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е, д.р.н. НОМЕР_2, MAN 18224 фургон ізотермічний, д.р.н. НОМЕР_3, FRUEHAUR SRЕM 34С1, д.р.н. НОМЕР_4, ЗИЛ 404801, д.р.н. НОМЕР_5, вантажний причеп ПМЗ 81011, виробниче устаткування - комплекс по виробництву круп і комбікорму вартістю 180 000 грн, майно домашнього вжитку вартістю 32 500 грн та грошові кошти на банківських рахунках на суму 967 546, 89 грн. частина з яких відповідачем витрачено без її згоди не на потреби сім'ї.

Крім того, відповідач є учасником ТОВ «Тадена» зі статутним фондом 39 000 грн, його внесок становить 33% від вказаної суми. Вважає, що вона має право на Ѕ частину цього внеску у розмірі 6 435 грн, 16, 5% від отриманого прибутку товариства, а також на 1/4 частину доходів відповідача від підприємницької діяльності у 2013 ропі. Також зазначала, що договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 12 червня 2010 року, був удаваним правочином, який укладений з прихованням договору купівлі-продажу з метою уникнення поділу спільного майна. Окрім зазначеного їх спільним з відповідачем майном є також кошти на рахунку останнього у банківських установах.

Треті особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 звернулись до суду із позовом, у якому просили визнати за ними право власності на 2/3 частини вказаних вище транспортних засобів га грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що здійснюючи спільну підприємницьку діяльність з ОСОБА_3 на підставі договору про спільну діяльність від 11 квітня 2006 року, зареєстрували за останнім на праві власності спірні вантажні автомобілі та причіп. Посилались на те, що ця техніка не є спільним майном подружжя, а є спільним майном підприємців, так як придбавалась та використовується для спільної підприємницької діяльності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 вартістю 1 005 974 грн та 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 510 кв. м та вартістю 367 200 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 вартістю 1 005 974 грн та Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 510 кв. м та вартістю 307 200 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на майно домашнього вжитку: меблі для кухні вартістю 15 000 трн, м'який куточок, крісла - 1 500 грн, стіл - 1 000 грн, холодильник - 1 000 грн, телевізор - 300 грн, духовка електрична - 2 000 грн, меблі для передпокою - 1 500 грн, диван - 500 грн, шафа - купе - 2 000 грн, пенал - 500 грн, стіл - 100 грн, ліжко -2 000 грн, шафа - 500 грн, шафа - купе - 2 000 грн, комп'ютерний стіл -1 000 грн, загальною вартістю 30 900 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 473 851, 88 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобілі RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е (2000), д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 110 618,18 грн, MAN 18.224 фургон ізотермічний (1999), д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 142 191,62 грн, FRUEHAUF SREM 34С1 (1992), д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 65624.60 грн, ЗИЛ 494801 (1990), д.н.з. НОМЕР_5, вартістю 24 420 грн, причеп ПМЗ 81011 (1993) вартістю 3 500 грн, всього на суму 346 354,40 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 літ. Б-І. б,б', вартістю 272 447 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на суму вкладу 12 000 дол. США на депозитному рахунку НОМЕР_6 у ПАТ «Дельтабанк», відкритий на ім'я ОСОБА_3, та суму нарахованих відсотків 828,50 дол. США згідно з депозитним договором № 3726 від 20 лютого 2013 року, всього на суму 12 828,50 дол. США, що еквівалентно 119 176,76 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на суму вкладу 55 000 грн на депозитному рахунку НОМЕР_7, відкритому у ПАТ «Дельтабанк» на ім'я ОСОБА_3 та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором № 3641 від 20 лютого 2013 року, всього на суму 64 820,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 204 574,83 грн, судові витрати в сумі 4 030,40 грн, всього стягнуто 208 605,23 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 12 червня 2012 року, та включено її до спільного майна подружжя при його поділі. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на кв. АДРЕСА_1 в рівних частинах по Ѕ частині за кожним. Змінено розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з 204 574, 83 грн на 181 306, 44 грн та з урахуванням судових витрат стягнуто 185 420, 84 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 10 вересня 2014 року відхилено касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3, рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року залишено без змін.

02 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції положень ст. ст. 57, 61 СК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, 2 листопада 2011 року, 20 липня 2011 року.

26 грудня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції положень ст. ст. 57, 58, 60, 70 СК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування норм матеріального права ОСОБА_4 надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, 9 жовтня 2013 року, 25 грудня 2013 року, 5 листопада 2014 року, 6 серпня 2014 року, 23 січня 2013 року, 6 лютого 2013 року, 13 лютого 2013 року, 21 серпня 2013 року, 3 грудня 2014 року.

Заяву про перегляд ОСОБА_4 подано 26 грудня 2014, тобто, з огляду на посилання на ухвали від 26 листопада 2014 року, 5 листопада 2014 року, 3 грудня 2014 року у 3-місячний строк після її прийняття, у відповідності до ч.1 ст. 356, ч. 5 ст. 359 ЦПК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України», під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, 9 жовтня 2013 року, 25 грудня 2013 року, 5 листопада 2014 року, на які посилається ОСОБА_4, справи передано на новий розгляд з тих підстав, що порушення судами норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ, що унеможливлює перевірку їх подібності із обставинами справи, у якій вирішується питання про допуск до провадження Верховного Суду України.

Із порівняльного змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року, 23 січня 2013 року, 6 лютого 2013 року, 13 лютого 2013 року, 21 серпня 2013 року, 3 грудня 2014 року (надані ОСОБА_4), ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, 2 листопада 2011 року, 20 липня 2011 року (надані ОСОБА_3) та судового рішення, щодо якого порушується питання про перегляд, вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права: ст. ст. 57, 58, 60, 70 СК України при вирішенні питання щодо поділу між подружжям майна, внесеного одним із подружжя до статутного фонду приватного підприємства, майна фізичної особи-підприємця, яке придбано та використовується у його підприємницькій діяльності, та поділу земельної ділянки, отриманої одним із подружжя внаслідок приватизації, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

З урахуванням викладеного, справу необхідно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 2/3 частини транспортних засобів та грошових коштів за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 10 вересня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявами про перегляд судового рішення та доданими до них документами надіслати до Верховного Суду України, а копію ухвали разом із копіями заяв - особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Т.П. Дербенцева

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська