У Х В А Л А

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Саджавська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що належна йому на праві власності земельна ділянка площею 0,0978 кв. м межує із земельною ділянкою площею 0,1905 кв. м, яка перебуває у користуванні ОСОБА_4 Відповідач порушив межові знаки та захопив частину його земельної ділянки, внаслідок чого чинить перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою.

Посилаючись на вказані обставини, просив зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні ним права користування земельною ділянкою площею 0,0978 кв. м для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності; зобов'язати відповідача звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнути з відповідача на його користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою площею 0,0978 кв. м для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить позивачу на праві власності згідно з державним актом серії НОМЕР_1 від 05 червня 2012 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, що належить позивачу на праві власності.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди та 487 грн 20 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року в частині зобов'язання звільнення частини самовільно зайнятої земельної ділянки змінено. Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 на праві власності.

У решті рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та вирішити питання по суті.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, посилаючись на приписи ст. 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із доведеності факту самовільного зайняття відповідачем частини належної позивачу земельної ділянки.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 05 червня 2012 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0978 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач порушив межові знаки земельних ділянок, самовільно зайняв частину належної йому на праві власності земельної ділянки, чим чинить перешкоди у користуванні нею.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суди виходили із доведеності факту порушення відповідачем прав суміжного землекористування.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що згідно з актом погодження межових знаків земельної ділянки від 23 листопада 2011 року, складеним комісією із земельних відносин, розвитку сільського господарства та екології Саджавської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, суміжними землекористувачами спірних земельних ділянок є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а. с. 27). Рішенням 11-ї сесії 6-го скликання Саджавської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 25 грудня 2011 року № 181-11/2011 на підставі вказаного акта погоджені межові знаки між суміжними земельними ділянками, з цільовим призначення - для ведення особистих селянських господарств громадян ОСОБА_3 (площа земельної ділянки 0,0978 га по АДРЕСА_1) та ОСОБА_5 АДРЕСА_1) (а. с. 15 - зворот).

Крім того, суди не звернули уваги на те, що згідно з планом меж земельної ділянки, зазначеним у державному акті на право приватної власності на землю від 05 червня 2012 року серії НОМЕР_1, виданим на ім'я ОСОБА_3, встановлено, що належна йому на праві власності земельна ділянка площею 0,0978 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від точки «Б» до точки «В» межує із ОСОБА_5, іншими суміжними землекористувачами є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 8 - зворот).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди на зазначене уваги не звернули та з урахуванням наведених обставин не встановили суб'єктний склад суміжних землекористувачів, не з'ясували, яким чином відповідач ОСОБА_4 порушує межі суміжного землекористування та чинить перешкоди позивачу у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою та чи є він за встановлених судом обставин належним відповідачем у справі.

Крім того, зобов'язуючи ОСОБА_4 звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, суди не встановили, яку саме частину земельної ділянки захопив ОСОБА_4 та якими доказами таке підтверджується.

Будь-які висновки з цього приводу в судових рішеннях відсутні.

З огляду на зазначене висновки судів про доведеність факту самовільного зайняття відповідачем частини належної позивачу земельної ділянки є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко