Справа № 2-473/11
УХВАЛА

16 березня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 та в.о. начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2,

встановив:

Заявник звернувся до суду зі скаргою /Т-2 а.с.3,4/, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 у зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо вчинення виконавчих дій, а саме: не вчинення виконавчих дій щодо повного з'ясування майнового стану позичальника ОСОБА_3; визнати неправомірними дії державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо передчасного винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві; визнати неправомірними та незаконними дії в.о. начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 в частині затвердження постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.02.2015 року; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність в.о. начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк»; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.02.2015 року; зобов'язати державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк». У звязку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

Також, заявник звернувся до суду з другою скаргою /Т-2 а.с.14-15/, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 у зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо вчинення виконавчих дій, а саме: не вчинення виконавчих дій щодо повного з'ясування майнового стану позичальника ОСОБА_5; визнати неправомірними дії державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо передчасного винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві; визнати неправомірними та незаконними дії в.о. начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 в частині затвердження постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.02.2015 року; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність в.о. начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь АТ «Укрсиббанк»; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.02.2015 року; зобов'язати державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк». У звязку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

16 березня 2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова провадження з розгляду двох вищевказаних скарг було обєднане в одне провадження.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним, додатково пояснивши, що дійсно ОСОБА_3 отримала кредит в їх банку у іноземній валюті, проте Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено проводити стягнення лише з нерухомого майна, яке належить боржникам, проте це не позбавляє можливості провести стягнення з грошових коштів боржників, зокрема з пенсії ОСОБА_6, і тому вважає оскаржувані постанови про повернення виконавчого документа передчасними, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_3 проти задоволення скарг заперечив, пояснивши, що ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що мораторій на стягнення розповсюджується не тільки на нерухоме майно позичальника, який отримав кредит в іноземній валюті, а також і на інші види майна.

Суд ухвалив розглядати справу без участі державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_7, яка у судове засідання зявилася, проте подала до суду письмові заперечення та заяви, в якій просить розгляд скарг проводити без її участі /Т-2 а.с.26-29,42-46/.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали скарг, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні скарг слід відмовити з наступних підстав.

11 березня 2011 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова був задоволений позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про стягнення боргу за кредитним договором, з останніх на користь банку було стягнуто в солідарному порядку 547401,96 грн. боргу.

Зазначеним рішенням суду були встановлені наступні обставини, а саме, що 26 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. За умовами договору позивач видав зазначеному відповідачу кредит в сумі 150000 дол. США з терміном повернення 26.12.2016 року. Проте, ОСОБА_3 умови договору не виконувала, і тому суд стягнув з неї та ОСОБА_5, ОСОБА_8. як поручителів, зазначену суму боргу.

20 січня 2015 року у Залізничний ВДВС ЛМУЮ на виконання із ПАТ «УкрСиббанку» надійшли два виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 545581,96 грн. боргу за договорами про надання споживчого кредиту, 1700,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду. Всього стягнути 547401,96 грн. /Т-2 а.с.33,50/.

21 січня 2015 року державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_7В винесені дві постанови про відкриття виконавчого провадження за вищевказаними виконавчими листами про стягнення боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_5 /Т-2 а.с.34,51/.

20 лютого 2015 року державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 винесені дві оскаржувані постанови про повернення вищевказаних виконавчих документів стягувачу з мотивів того, що 03.06.2014р. прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» що виключає можливість виконання відповідного рішення та зумовлює повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» /Т-2 а.с.42,60/.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

З аналізу положень статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» слідує, що мораторій на стягнення розповсюджується не тільки на нерухоме майно позичальника, який отримав кредит в іноземній валюті, а також і на інші види майна, до яких в силу положень статей 190 193 ЦК України відносяться валютні цінності та грошові кошти.

Крім того листом Державної виконавчої служби України від 18.02.2014 року № 14-0/26-3110/42 було розяснено, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено мараторій на примусове стягнення нерухомого і рухомого майна громадян України, які мають зобовязання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті /Т-2 а.с.61/.

За таких обставин, суд не бере до уваги твердження представника заявника, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено проводити стягнення лише з нерухомого майна, яке належить боржникам.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Беручи до уваги, що законом встановлена пряма заборона на примусове стягнення з майна позичальника, якому кредит був наданий кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, а також те, що ОСОБА_9 отримала кредит в ПАТ «УкрСиббанк» в іноземній валюті, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови державного виконавця від 20 лютого 2015 року про повернення виконавчих документів були винесені відповідно до чинного законодавства, а відтак посадові особи Залізничного ВДВС ЛМУЮ діяли з дотриманням вимог вказаного законодавства.

За таких обставин, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні двох скарг слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 386,387 ЦПК України суд,

ухвалив:

У задоволенні скарг Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 та в.о. начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2В - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5- денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.