Справа №475/777/14-ц 28.05.2015 28.05.2015 28.05.2015
Провадження №22-ц/784/1211/15 Головуючий у 1-й інстанції Якименко Л.М. Категорія 41 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
УХ В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б., ,

при секретарі судового засідання - Романенко Ю.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та представників ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди ,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Миколаївської області, який знаходиться на земельній ділянці площею 0.1672 га.

Між тим, відповідачі з мотивів особистих неприязних стосунків обманним шляхом зібрали підписи мешканців с. Прибужжя під зверненням до Прибузької сільської ради про те, що вона ( позивач) має намір збільшити належну їй земельну ділянку до річки.

Рішенням сесії цієї ради №15 від 02 квітня 2014 року було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності на належну їй земельну ділянку.

Такими діями відповідачами поширено неправдиві свідчення, а саме те, що начебто вона має намір розширити ( збільшити) земельну ділянку до річки, що буде перешкоджати вільному доступу до зони відпочинку жителів села і тим самим порушуватимуться їх права. Вказана інформація є недостовірною і тому повинна бути спростована.

Крім того, поширенням відповідачами недостовірної інформації їй було заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн. та виражається в тому, що зіпсовано відносини з мешканцями села, не прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою. Також погіршився її стан здоров'я.

Посилаючись на вищевикладені обставини та уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просила зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію та повідомити під розпис мешканців с. Прибужжя Доманівського району Миколаївської області оголошенням наступного змісту: « ОСОБА_2 згідно технічної документації по землеустрою, земельну ділянку до річки не розширює, її дії не перешкоджають вільному доступу громадян до річки та діюче законодавство не порушує» та стягнути на її користь в солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є помилковим, не обґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та її представника, відповідача та представників, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначала, що відповідачі розповсюдили недостовірну інформацію про неї серед мешканців села, а саме те, що вона має намір збільшити площу належної їй земельної ділянки до річки, в зв'язку з чим, перешкоджатиме вільному доступу громадян до зони відпочинку жителів села. Вказана інформація була викладена у зверненні до Прибузької сільської ради та підписана мешканцями с. Прибужжя.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, виходив із того, що інформація, яку просить спростувати позивач, за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб'єктивну думку відповідачів з приводу питання, яке викликало громадський інтерес селян, та спростуванню не підлягає.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Так, ч.4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України ( яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Пунктом 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, а тому має бути доведена, чи оціночним судженням, яке не підлягає доведенню і спростуванню.

Право висловлювати судження, оцінку, думку гарантовано статті 34 Конституції України. Це право також закріплено у ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97, яка відповідно до статті 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

З результатів правового аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №1) При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

У тексті звернення до сесії Прибузької сільської ради за підписом 176 мешканців села (серед яких підпис ОСОБА_7.) зазначено : « Ми, жителі с. Прибужжя, просимо Вас не збільшувати розмір земельної ділянки ОСОБА_2, так як, після цього межі даної земельної ділянки будуть доходити до річки Південний Буг, що буде заважати громадянам вільному доступу до річки, де знаходиться зона відпочинку жителів села і тим самим порушувати право громадян на вільний доступ до річки».

Надана позивачем на підтвердження факту розповсюдження відповідачами інформації копія звернення, містить висловлювання щодо її дій та є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів: ОСОБА_4 як депутата сільської ради та секретаря земельної комісії, ОСОБА_7 як мешканки с. Прибужжя.

Так, розглядаючи дані позовні вимоги ОСОБА_2 слід врахувати обставини, за яких відповідачами було здійснено судження, міркування з приводу питання, яке викликало громадський інтерес, які позивач вважає такими, що принижують її честь та гідність.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_8 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0.13 га за цією адресою ( а.с.66-67).

За договором купівлі-продажу від 16 травня 2012 року ОСОБА_2 придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області, який знаходиться на земельній ділянці площею 0.1300 га ( а.с.67).

Цивільна правова угода по відчуженню земельної ділянки, яка належала ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 06 лютого 1995 року укладено не було.

Рішенням Прибузької сільської ради №6 від 31 травня 2012 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.13 га для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою ( а.с.72).

Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0.1672 га ( а.с.172-199).

Рішеннями Прибузької сільської ради №16 від 15 липня 2013 року ОСОБА_2не затверджено технічну документацію в зв'язку з тим, що заява на виготовлення такої документації була подана на отримання дозволу на земельну ділянку площею 0.13 га.

Рішенням цієї ж ради №11 від 19 вересня 2013 року затверджено технічну документацію на земельну ділянку площею 0.13 га.

Не погодившись з такими рішеннями органу місцевого самоврядування, позивач оскаржила їх до суду. Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2013 року вищевказані рішення ради визнано незаконними та скасовано.

Рішенням Прибузької сільської №15 від 02 квітня 2014 року, в зв'язку з тим, що земельна ділянка на яку виготовлено дану документацію знаходиться в межах прибережної захисної смуги та з врахуванням звернення громадян села, позивачеві відмовлено у затвердженні виготовленої технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0.1672 га. Позивач оскаржила дане рішення у судовому порядку.

Саме за таких обставин - виготовлення технічної документації на земельну ділянку більшої площі, ніж та, на яку видано державний акт на право приватної власності ОСОБА_8 та неодноразова відмова органів місцевого самоврядування ОСОБА_2 у її затвердженні, конфлікт набрав значного розголосу у с. Прибужжя. За такого і у відповідачів, і у інших мешканців села були підстави думати про те, що позивач має наміри збільшити площу земельної ділянки у такий спосіб.

Тобто, поширена інформація, яка підлягає захисту, стосується як приватної поведінки позивача, так і має значний суспільний інтерес.

Адже суспільство має знати не тільки про перебіг такого значного конфлікту, а й про те, яким чином органи влади, до яких звернулися жителі села, виконують свої повноваження для його вирішення.

За такого, поширена за вказаних обставин інформація за своїм змістом є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню.

Суд повно, всебічно дослідивши обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі, дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених вимог, а тому доводи апеляційної скарги про порушення особистих немайнових прав позивачки, є необґрунтовані й підстав для скасування рішення суду колегія не вбачає. Доводи апеляційної скарги щодо помилкового віднесення розповсюдженої інформації відповідачів до оціночних суджень ґрунтуються на невірному тлумаченні положень закону, що регулює спірні правовідносини.

Крім того, обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі представник апелянта посилався на положення ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", при цьому не взяв до уваги, що на момент виникнення спірних правовідносин ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" було скасовано, натомість аналогічні положення викладені в ст. 30 Закону України "Про інформацію".

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити, рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: