АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/659/15 Доповідач - Піддубний Р.М.
Категорія: "договірні правовідносини"
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "Правекс - Банк" на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банку "Правекс - Банк", ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки недійсним, -

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 21 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк" (ПАТ КБ "Правекс-Банк"), та її чоловіком ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2139-036/07Р, за умовами якого останній зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність за виконання у повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 щодо погашення кредиту, сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2007 року. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч. 2 ст. 65 СК України договір укладено без її згоди, ОСОБА_1 просила визнати укладений 21 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ "Правекс - Банк" договір поруки недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року позов задоволено. Визнано договір поруки № 2139-0336/07Р, укладений 21 листопада 2007 року між АКБ "Правекс - Банк" та ОСОБА_2, недійсним.

В апеляційній скарзі представник АКБ "Правекс-Банк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов про визнання недійсним договору поруки від 21 листопада 2007 року, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2. перебувають у шлюбі і, посилаючись на ч. 2 ст. 60, ч. 2 ст. 61, ч. 2 ст. 65 СК, дійшов висновку про недійсність оспорюваного договору поруки як такого, що суперечать нормам СК у зв'язку з відсутністю згоди одного з подружжя на його укладення.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов його з порушенням норм матеріального права.

Статтею 63 CК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Судовим розглядом встановлено, що 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2139-036/07Р, за яким він зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 25 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого.

Положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Оскільки порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, суд першої інстанції неправильно застосував ст. 65 СК України до спірних правовідносин, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання договору поруки недійсним.

З огляду на викладене апеляційна скарга ПАТ КБ "Правекс-Банк" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Правекс - Банк" задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банку "Правекс - Банк", ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного банку "Правекс - Банк" судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді