АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1200/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - КравецьД.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ящук Т.І.

суддів - Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Доценка ОлександраСергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,

встановила:

У вересні 2013 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, виселення з квартири та зняття з реєстрації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що судом було неправомірно відмовлено позивачу у захисті його прав та застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У разі наявності підстав для застосування мораторію у суду були підстави ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та відстрочити виконання вказаного рішення на час дії зазначеного Закону.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 листопада 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 15-06-И/27, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 170 600 доларів США для придбання 2-кімнатної квартири, строком до 26 листопада 2026 року зі сплатою 12 відсотків річних. В забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 27 листопада 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідачем було передано позивачу в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, - квартиру АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором позивачем було подано до суду позов про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 заборгованість за кредитом у розмірі 1 181 344 грн. 41 коп. З метою примусового виконання вказаного рішення суду, позивачем було подано відповідні заяви до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, у зв'язку з чим міським відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ було відкрито виконавче провадження про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вказаної заборгованості. Проте, не зважаючи на всі зазначені дії, до цього часу заборгованість по кредитному договору не погашена боржниками навіть частково та 19 червня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Враховуючи, що станом на 16 липня 2013 року загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем складає 3 280 000 грн. 71 коп., позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору звернути стягнення на користь позивача на предмет іпотеки - квартиру, шляхом її продажу із прилюдних торгів.

Крім того, позивач зазначив, що не зважаючи на вимоги п.п. 8.1.10 Іпотечного договору відповідачем ОСОБА_4 було без згоди позивача зареєстровано у квартирі ОСОБА_5 і малолітніх - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому вимоги позивача про виселення відповідачів з квартири залишені останніми без належної уваги. Таким чином, позивач також просив при задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки прийняти рішення і щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку у квартирі відповідачів по справі.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору встановив, що внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № 15-06-И/27 від 27.11.2006 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 16.07.2013 року становить 3 280 000 грн. 71 коп. та складається із:

- суми заборгованості по тілу кредиту - 129 913 доларів США 50 центів ( за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США), що становить 1 038 398 грн. 61 коп.,

- суми заборгованості по відсотках в розмірі 57 222 долари США, що становить 457 380 грн.,

- суми заборгованості по комісії - 70 158 грн. 75 коп.,

- пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії - 1 714 063 грн. 35 коп.

Відповідно до п. 8.4.8 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель відповідно до п.3.4 кредитного договору заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строку, зазначеного у п.3.2 кредитного договору, а іпотекодавець не виконає зазначеного зобов'язання.

Таким чином, відповідно до умов іпотечного договору та вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» позивач набув права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, враховуючи, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки відсутня згода власника на примусове стягнення, у квартирі, загальною площею 52,9 кв.м., яка є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, постійно проживають відповідачі по справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її діти - ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також відсутність даних про те, що у позичальника на праві власності знаходиться інше нерухоме житлове майно, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід відмовити і в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з квартири та зняття їх з реєстраційного обліку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» полягають у тому, що мораторій, передбачений вищевказаним законом, не має розцінюватись судом як обставина, яка перешкоджає реалізації або захисту права позивача та звільнення від відповідальності або зобов'язання відповідача. Представник апелянта вважає, що вказаний Закон застосований судом неправильно, оскільки право банку реально порушене, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними. Відповідно до положень ст. 217 ЦПК України, суд може визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку виконання рішення на період дії вказаного Закону.

Проте колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для застосування до правовідносин між сторонами положень зазначеного закону, оскільки споживчий кредит позичальнику ОСОБА_4 було надано в іноземній валюті, квартира, яка виступає предметом іпотеки , розташована за адресою АДРЕСА_2, має загальну площу 52,9 кв.м., використовується позичальником як місце постійного проживання, що підтверджується довідкою форми № 3, виданою ТОВ «Київжитлосвіт» від 05.06.2013 року, та відсутні докази щодо наявності у позичальника у власності іншого нерухомого житлового майна.

Посилання представника позивача на можливість відстрочити виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції, який вважав, що з положень закону вбачається, що зазначений закон встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону і обставинам справи, а доводи апеляційної скарги позивача не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не враховано усіх положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Як встановлено судом першої інстанції, загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_4 станом на 16.07.2013 року становить 3 280 000 грн. 71 коп. та складається із: суми заборгованості по тілу кредиту - 129 913 доларів США 50 центів ( за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США), що становить 1 038 398 грн. 61 коп., суми заборгованості по відсотках в розмірі 57 222 долари США, що становить 457 380 грн., суми заборгованості по комісії - 70 158 грн. 75 коп., пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії - 1 714 063 грн. 35 коп.

Проте, статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Враховуючи зазначені положення закону та складові загальної суми заборгованості позичальника ОСОБА_4, у рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносинами, які склалися між сторонами у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідачів з квартири та зняття їх з реєстраційного обліку.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: