Справа № 452/1360/14 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/1460/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Рудківської державної нотаріальної контори Слиш Л.Г., Управління Дерземагентства у Самбірському районі Львівської області, Чайковицька сільська рада Самбірського району Львівської області про визнання договору дарування фіктивним (недійсним) та скасування права власності (державного акта) на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позовна заява задоволена. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки для ведення садівництва, що розташована в АДРЕСА_1, загальною площею 0,07 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0128, укладений 23 листопада 2012 р. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2521 Державним нотаріусом Рудківською державної нотаріальної контори Слиш Л.Т.. Визнано недійсним і скасовано право власності (державний акт на право власності) ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,07 га, що розташована АДРЕСА_1, призначену для ведення садівництва (особистого підсобного господарства), оформлене на підставі договору дарування земельної ділянки від 23 листопада 2012 р. (зареєстрований в реєстрі за №2521). Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, просить таке скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням матеріального права та процесуального закону. Суд не врахував того, що права позивачки не порушені, ні рішення сільської ради ні договір дарування жодних її прав не порушує. На час укладення договору дарування заборони на відчуження земельної ділянки не було. Рішеннями попередніх судів встановлено, що жодних прав, ні до спірної ділянки, ні до вчиненого правочину позивач не має. Права позивачки на земельну ділянку відповідача нічим не підтверджені та право розпорядження землями на своїй території має сільська рада, право передачі земельних ділянок належить саме їй. Успадковуючи у 1982 р. будинок своєї бабці - ОСОБА_8, позивачка не могла набути права користування земельною ділянкою, навіть тією, що була закріплена за ОСОБА_8, і аж ніяк не тією, що була закріплена за її відповідачки матір'ю - ОСОБА_9 Земельний кодекс УРСР 1970 р., який діяв на той час, зокрема, ст. 70 ч. 1, не передбачав переходу права користування земельними ділянками в разі спадкування будинку в сільській місцевості. Якщо спадкоємець не проживав в сільській місцевості і не мав права на отримання земельної ділянки, йому належало надати в користування частину земельної ділянки для утримання будівлі у розмірі від 0,03 до 0,06 га. Тому вона і користувалась земельною ділянкою 0,06 га, а не її, відповідачки ділянкою. Оспорюваний договір дарування не міг вплинути на право позивачки на земельну ділянку, яка з часу спадкування будинку, з 1982 року, за такою не закріплена. Їй, відповідачці, не було відомо про адміністративну справу, на яку посилається позивач як перешкоду у посвідченні договору дарування, такий позов 28 грудня 2012 р. був залишений без розгляду. До вчинення правочину оскаржувалися інші рішення Чайковицької сільської ради, однак рішення № 138 від 23 липня 2009 р., на підставі якого їй було видано Державний акт на землю, в суді до вчинення оспорюваного договору дарування не оскаржувалось. Суд визнав підставою недійсності правочину саме цей адміністративний судовий спір на земельну ділянку, при тому, що законом такої підстави визнання правочину недійсним не передбачено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів, апелянта, які підтримали апеляційну скаргу, позивача та її представника, які таку заперечили, ознайомившись з письмовим запереченням третьої особи - Чайковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, які не з`явились, однак вважають, що правових підстав на користування 0,14 га земельної ділянки, в т.ч. і спірної, яка належала ОСОБА_2, у позивача ОСОБА_3 немає, неприватизованими земельними ділянками вправі розпоряджатись сільська рада, тому вважають незаконним рішення суду про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2 Перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно посвідченого державним нотаріусом Рудківської державної нотаріальної контори договору дарування земельної ділянки від 23.11.2012 року (реєстр.№2521), ОСОБА_2 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_4 (обдарований), від імені якого, згідно довіреності, посвідченої 05.11.2012 р., діє гр. ОСОБА_10, прийняв в дар земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована у АДРЕСА_1, загальною площею 0,07 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0128.

У відповідності до п.2 даного Договору, земельна ділянка належить дарувальнику ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯК №222967, виданого 6 вересня 2011 р. головою Чайковицької сільської ради на підставі рішення Чайковицької сільської ради 21 сесії 5 скликання №138 від 23.07.2009 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00974.

Згідно з п.3 даного Договору, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. У відповідності до п.8 Договору, сторони свідчать, що щодо земельної ділянки відсутні судові спори.

Листом Управління Держземагенства у Самбірському районі Львівської області №01-11/1567 від 27.06.2014 року, до якого долучена копія Державного акта, підтверджується, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва в АДРЕСА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 23 листопада 2012 р. за реєстровим №2521. В управлінні 17 грудня 2012 р. проставлена відмітка про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (зареєстровано в Поземельній книзі 17.12.2012 р. за реєстровим №02).

Як видно з матеріалів справи, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2013 р. позов ОСОБА_3 задоволено - визнано нечинним та скасовано рішення 21 сесії 5 скликання Чайковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №138 від 23.07.2009 р. про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва, яка знаходиться АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0128); визнано нечинним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,07 га для ведення садівництва, яка знаходиться АДРЕСА_1, серія ЯК №222967, виданий Управлінням Держкомзему в Самбірському районі Львівської області 06.09.2011 р. на ім'я ОСОБА_2 , на підставі рішення Чайковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №138 від 23.07.2009 р.; визнано нікчемним договір дарування земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва, яка знаходиться АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений 23.11.2012 р. державним нотаріусом Рудківської державної нотаріальної контори Слиш Л.Т., зареєстрованого в реєстрі за №2521.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2013 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2013 р. в частині визнання нікчемним договору дарування земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва, яка знаходиться АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідченого 23.11.2012 р. державним нотаріусом Рудківської державної нотаріальної контори Слиш Л.Т., зареєстрованого в реєстрі за №2521, - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цієї позовної вимоги. В решті рішення суду залишено без змін, апеляційну скаргу відхилено.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2014 р. касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2013 р. в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2013 р. залишені без змін.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору дарування земельної ділянки та державного акта на право власності обдарованого на цю земельну ділянку у даній справі, суд першої інстанції зазначив про те, що сторони, ОСОБА_3 та ОСОБА_11, неодноразово звертались в Чайковицьку сільську раду Самбірського району Львівської області щодо приватизації спірної земельної ділянки площею 0,07 га та неодноразово звертались до суду щодо вирішення питання про право власності на спірну земельну ділянку, позивач ОСОБА_3 після укладення ОСОБА_2 договору дарування спірної земельної ділянки ОСОБА_4, не втратила інтерес до вирішення питання про право власності на вказану земельну ділянку, а тому зробив висновок про те,що така у відповідності із ст. 152 ЗК України, має право на захист своїх прав на дану земельну ділянку.

Окрім того зазначив про те, що на час укладення спірного договору дарування земельної ділянки, Чайковицькою сільською радою було неправомірно видано довідки в Рудківську нотаріальну контору про відсутність прав третіх осіб на спірну земельну ділянку та те, що ділянка не має обмежень на використання і не обмежена сервітутами, проте на той час у Самбірському міськрайонному суді знаходилась справа за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чайковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2, управління держкомзему у Самбірському районі Львівської області про визнання нечинним рішення Чайковицької сільської ради №138 від 23.07.2009 р. та Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯК №222967, виданого 06.09.2011 р. (відкрито провадження у справі 06.06.2012 р. та 28.12.2012 р. позов залишено без розгляду), окрім того управлінням Держкомзему у Самбірському районі відповідачці видані довідки про відсутність обтяжень земельної ділянки та оцінку земельної ділянки для укладення договору дарування земельної ділянки при наявності зазначеного судового спору щодо даної земельної ділянки. Відповідачкою ОСОБА_2 при укладенні договору дарування спірної земельної ділянки порушені вимоги ст. 132 ч.2 ЗК України, оскільки така приховала від державного нотаріуса наявність невирішеного судового спору щодо відчужуваної земельної ділянки, та в такий спосіб вирішила позбавити ОСОБА_3 будь-якої можливості реалізувати своє право щодо приватизації спірної земельної ділянки та уникнути подальших судових спорів із ОСОБА_3 Крім того, оскільки рішення Чайковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №138 від 23.07.2009 р. та Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 скасовані, тому відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України це є підставою оспорюваний договір дарування земельної ділянки визнати недійсним, а як наслідок відсутні і правові підстави для виникнення права власності на спірну земельну ділянку у відповідача ОСОБА_4 (обдарованого).

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 152 ЦК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п. «в» ч.1 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Як видно з матеріалів справи, оспорюваний правочин - договір дарування, вчинено 23.11.2012 року, тобто до того, як рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.06.2013 року скасовано рішення № 138 від 23.07.2009 року про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, в подальшому нею подарованої відповідачу-2, та визнано нечинними державний акт на цю земельну ділянку, виданий ОСОБА_2

Відтак, жодних обставин, які б обмежували відповідача ОСОБА_2 розпорядитись своєю власністю шляхом укладення договору дарування на час його укладення не існувало. Як видно з позовних заяв позивача ОСОБА_3, така зверталась до суду в інших справах, оспорюючи договір дарування, зазначаючи при цьому інші підстави його недійсності.

Згідно з уточненої позовної заяви у даній справі від 11.11.2014 року, позивач змінила попередні позовні вимоги в частині підстав визнання недійсним оспорюваного правочину, оскільки згідно з позовною заявою /а.с.87 / вважала такий фіктивним з посиланням на ч.2 ст.234 ЦК України, однак у позовній заяві від 11.11.2014 року просить визнати такий недійсним.

Так, відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Недійсність оспорюваного правочину суд першої інстанції, рішення якого оскаржується, пов`язує з порушенням вимог ч.2 ст. 132, ч.3 ст.152 ЗК України.

Згідно із ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом; право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Матеріали справи не містять документів, передбачених ст.ст. 125,126 ЗК України, які б підтверджували право власності чи користування спірною земельною ділянкою позивача ОСОБА_3 Як видно з матеріалів справи, а також схеми плану встановлених меж /а.с.143/, ОСОБА_4 є суміжним користувачем земельної ділянки, яка знаходиться впритул до земельної ділянки ОСОБА_2, сумарно ці дві ділянки складають 0,14 га, саме ОСОБА_4 претендує на усю - 0,14 га, однак така не є тією особою, якій належить законодавчо закріплене право на користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_2

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з п. «ґ» та п. «д» ч.2 ст. 132 ЗК України, угоди (про перехід права власності на земельні ділянки) повинні містити відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки та відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Про це роз'яснюється в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, для чинності правочину необхідним є додержання наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пленум Верховного Суду України в п. 26 Постанови від 6 листопада 2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернув увагу, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним,є, насамперед, сторони правочину.

Позивач не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки чи її частини, не є стороною у договорі дарування, жодних її прав вчиненням договору не порушено, тому така не наділена правом вимагати в судовому порядку визнання такого договору недійсним.

Як видно з рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.06.2013 року, таким скасовано рішення Чайковицької сільської ради № 138 від 23 липня 2009 року та державний акт про право власності на землю, виданий ОСОБА_2, підставою скасування рішення, а тому і визнання недійсним державного акту на його підставі, було порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України, оскільки попередніми рішеннями про передачу земельної ділянки у власність Чайковецькою сільською радою надано цю земельну ділянку із зміною цільового призначення, а відтак, права позивачки не порушені, так як питання зміни цільового призначення земель належить до компетенції органів місцевого самоврядування чи виконавчої влади /а.с.63/. Зазначене підтверджено і в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 19.11.2013 року /а.с.67/ та в ухвалі ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.03.2014 року /а.с.69/.

Тому цим рішенням не встановлено про жодні порушення прав позивача ОСОБА_3.

Таким чином, суд помилково прийшов до висновку, що оскільки позивач не втратила інтересу до вирішення питання про право власності на вказану ділянку, то у відповідності до ст. 152 ЗК України має право на захист своїх прав на дану земельну ділянку. Такий висновок суду не ґрунтується на нормі законодавства, яка вимагає встановлення саме порушених прав особи, а не тільки її інтересу до спірного об`єкта.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при укладенні договору дарування не були дотримані вимоги п. «г» та «д» ч. 2 ст. 132 ЗК України, згідно якої угоди (про перехід права власності на земельні ділянки) повинні містити відомості про відсутність заборон на відчуження, оскільки відповідач скрила від нотаріуса про існування адміністративного спору у суді.

Такий висновок є нелогічним, адже в нотаріальній справі були відсутні відомості про заборону відчуження даної земельної ділянки. Як видно з оспорюваного договору - на момент вчинення договору дарування такий відповідав вказаним вимогам закону. При посвідченні договору дарування нотаріусом перевірено і встановлено, що земельна ділянка в податковій заставі не перебуває, земельна ділянка не перебуває під забороною, арештом, та не передана в іпотеку, на день укладення договору відсутні заборони на продаж або інше відчуження певним способом протягом установленого строку. Сторони, укладаючи даний договір, підтвердили вільний та свідомий характер волевиявлення, відповідність умов договору реальній домовленості сторін.

Окрім того у зазначених нормах ст.132 ЗК України йдеться про відомості про відсутність заборони на відчуження земельної ділянки та про відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо) і аж ніяк не йдеться про судовий спір на земельну ділянку. Дана норма не містить такого виду обмеження, як судовий спір, на який у позові посилався позивач. Окрім того, з матеріалів справи видно, чого не заперечує і сторона позивача, що у адміністративній справі, залишеної без розгляду 28.12.2009 року, відповідачі участі не брали у засідання жодного разу не з`являлись, що не підтверджує їх обізнаності про існування спору та скриття цього від нотаріуса.

Враховуючи наведене, при розгляді спору судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення.

Рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального й процесуального закону, дійсним обставинам справи, в силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України, залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1ст.309, ст.ст.313, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки для ведення садівництва, що розташована в АДРЕСА_1, загальною площею 0,07 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0128, укладений 23 листопада 2012 р. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №2521 Державним нотаріусом Рудківською державної нотаріальної контори Слиш Л.Т. та про визнання недійсним і скасування права власності (державного ака на право власності) ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,07 га, що розташована в АДРЕСА_1, призначену для ведення садівництва (особистого підсобного господарства), оформленого на підставі договору дарування земельної ділянки від 23 листопада 2012 р. (зареєстрованого в реєстрі за №2521).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца А.В.