Справа № 732/1030/15-ц
Провадження № 2-о/732/62/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2015 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Карпинської Н.М., народних засідателів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,, при секретарях Абасової М.С., Харитонової Т.М., за участі представника заявника ОСОБА_3 , заінтересованої особи ОСОБА_4 , представника заінтересованої особи Костюкової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за заявою військової частини польова пошта НОМЕР_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Центр звільнення полонених громадської організації «Офіцерський корпус» , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оголошення особи померлою
Тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою і просив оголосити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пекурівка, Городнянського району, Чернігівської області, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Георгіївка, Лутугинського району, Луганської області. У заяві вказує, що солдат ОСОБА_6 з 15.04.2011 року у військовій частині проходив військову службу за контрактом. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2014 року вибув з 21 червня 2014 року для виконання заходів антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Під час виконання бойового завдання по прориву в аеропорт м. Луганськ приблизно о 16-тій годині 14 липня 2014 року біля селища Георгіївка Луганської області колона танків потрапила в засідку. Танк БМ «Булат», в якому знаходився екіпаж у складі: командира танку сержанта ОСОБА_7 , навідника гармати старшого солдата ОСОБА_8 та механіка-водія солдата ОСОБА_6 був підбитий, після чого загорівся. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишили свої місця, займані у бойовому відділенні танку, їх виявили військовослужбовці іншого підрозділу, а ОСОБА_6 після цієї події ніхто не бачив. За таких обставин існує імовірність загибелі солдата ОСОБА_6 під час воєнних дій 14 липня 2014 року біля селища Георгіївка, Лутугинського району, Луганської області. Посилаючись на норми ст. 46 ЦК України заявник клопоче про оголошення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пекурівка, Городнянського району, Чернігівської області, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Георгіївка, Лутугинського району, Луганської області. Правову мету порушеного в заяві питання визначає як юридичну підставу для припинення дії контракту на проходження солдатом військової служби та оформлення одноразової грошової допомоги членам його сім`ї.
У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вище викладених мотивів.
Заінтересована особа - ОСОБА_4 (батько солдата) заперечував проти задоволення вимог військової частини польова пошта НОМЕР_1 , вказуючи, що сім`єю солдата отримана звістка про те, що ОСОБА_9 перебуває в Російської Федерації. Вказує, що Україна мала б вживати заходи щодо визволення його з полону та повернення в Україну, а не прагнути наслідків, що породжує рішення про оголошення особи померлою. Подав список полонених, який ведеться Центром звільнення полонених громадської організації «Офіцерський корпус», де серед імен інших солдатів значиться ім`я ОСОБА_6 .
Представник заінтересованої особи Центру звільнення полонених громадської організації «Офіцерський корпус», повідомлявся про час та місце розгляду справи за юридичною адресою реєстрації вказаної громадської організації та шляхом направлення листа на електронну адресу, свого представника для участі у справі не направив. Така неявка представника не є перешкодою для розгляду справи по суті.
Представник заінтересованої особиГороднянського військового комісаріату надав інформаційні повідомлення, які надходили до військового комісаріату відносно солдата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пекурівка, Городнянського району, Чернігівської області (а.с.19-21), які вказують на обставини, викладені в заяві військової частини. Вимоги заяви військової частини польова пошта НОМЕР_1 представник ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає обґрунтованими, заперечень щодо їх задоволення не виражає.
Суд, заслухавши учасників, оцінивши доводи заявника, заперечення заінтересованої особи ОСОБА_4 , дослідивши заявлені у справі письмові докази, допитавши свідків, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги заяви і визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами і правових норм, що підлягають застосуванню, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви.
Згідно ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Оголошення особи померлою є наслідком встановлення судом у порядку окремого провадження, зазначених у нормах ЦК і ЦПК України обставин, існування яких дає суду законну підставу припускати стосовно фізичної особи, місце перебування якої невідоме, наявність її смерті.
ЦПК України не вказує на перелік осіб, які вправі подати до суду заяву про визнання фізичної особи померлою. Тому суд виходить із загального положення цивільного процесу про те, що до суду може звернутись кожна особа, яка заінтересована у зміні правового стану відсутньої особи (ст. 3 ЦПК України). Таким чином, як заявник може виступати військова частина, однак остання повинна одночасно довести і правову мету, тобто юридичний інтерес в одержанні судового рішення, і матеріально-правову підставу - презумпцію смерті. У предмет доказування також входить: день одержання останніх відомостей про відсутню особу в місці проживання; встановлений у законі строк відсутності; обставини, що загрожували смертю і дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку; день вірогідної смерті; день закінчення воєнних дій стосовно військовослужбовців; неможливість встановлення місця знаходження зниклої особи; вживання заявником заходів щодо розшуку особи.
Судом встановлено, що солдат ОСОБА_6 уклав контракт про проходження військової служби, строк дії якого 18 грудня 2013 року був продовжений наказом командира 1 окремої гвардійської танкової бригади № 77-пм (а.с. 5) на три роки з 19.01.2014 року по 18.01.2017 року.
14 квітня 2014 року за № 405/2014 року підписано Указ Виконуючим обов`язки Президента України, Головою Верховної Ради України О Турчиновим «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", яким у відповідності до статей 107, 112 Конституції України введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" (текст з грифом таємно).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2014 року № 129 та розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.06.2014 року, солдат ОСОБА_6 вибув з 21 червня 2014 року для виконання Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
За показаннями свідка сержанта ОСОБА_7 (командира танку) та показаннями свідка старшого солдата ОСОБА_8 ( навідника гармати) у судовому засіданні встановлено, що вони разом із солдатом ОСОБА_6 виконували бойове завдання по прориву в аеропорт м. Луганськ і приблизно о 16-тій годині 14 липня 2014 року біля селища Георгіївка Луганської області колона танків потрапила в засідку. Танк БМ «Булат», в якому знаходився екіпаж в складі: командира танку сержанта ОСОБА_7 , навідника гармати старшого солдата ОСОБА_8 та механіка-водія солдата ОСОБА_6 був підбитий, після чого загорівся.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказував, що в момент загоряння танку він віддав наказ покинути танк. Як покидали танк присутні в ньому солдати він не бачив. Сам вийшов через верхній люк, отримав опіки другої тяжкості. З старшим солдатом ОСОБА_8 зустрілися в кареті швидкої, коли прийшла допомога, солдата ОСОБА_6 з часу загоряння танку не бачив. Вказує, що ОСОБА_6 , зважаючи на місце його розташування в танку міг вибратись тільки через запасний люк, однак це було дуже ускладнено і потребувало значної сили і навичок, а час цьому не сприяв. Будь-яких звісток від вказаної події до моменту розгляду справи в суді свідок від ОСОБА_6 не отримував. Свідок ОСОБА_7 розповів, що після події фото згорілого танку бачили в інтернеті, а оскільки такий танк опинився на території, що не підконтрольна українським солдатам танк не оглядали, тіла загиблого не знаходили.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні засвідчив, що танк БМ «Булат», в якому знаходився екіпаж в складі: командира танку сержанта ОСОБА_7 , навідника гармати старшого солдата ОСОБА_8 та механіка-водія солдата ОСОБА_6 був підбитий третім снарядом і від такого снаряду приблизно о 16-тій годині 14 липня 2014 року біля селища Георгіївка Луганської області танк загорівся внутрі. У той час свідок почув команду залишити танк і покинув танк в отвір верхнього люку. Чи вибирались з нього інші особи і яким чином йому не було відомо. Згодом побачив ОСОБА_7 у кареті швидкої допомоги. Будь-яких звісток від вказаної події до моменту розгляду справи в суді свідок ОСОБА_8 від ОСОБА_6 не отримував. Вказує, що шанс вибратись із танку, у механіка ОСОБА_6 був тільки через нижній люк. Його шанси оцінює на 50 %. Оскільки танк опинився на непідконтрольній українським солдатам території, його залишки не оглядали, тіла не знаходили.
Таким чином, заявник показання зазначених свідків і результати проведеного службового розслідування (а.с.8-9 ) визначає як підставу для презумпції смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Георгіївка, Лутугинського району, Луганської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пекурівка, Городнянського району, Чернігівської області.
При цьому для достатності презумпції смерті ОСОБА_6 у вказаний час та за вище вказаних обставин можливо виходити лише при відсутності в місці його постійного проживання будь-яких відомостей про місце його перебування з моменту події.
Всупереч цьому, заінтересованою особою ОСОБА_4 (батьком солдата) у судовому засіданні вказувалось, що рідні солдата двічі отримували звістку із невизначених номерів про перебування їх сина в Росії.
Такі пояснення ОСОБА_4 підтверджуються показаннями свідків: ОСОБА_10 (сестра солдата), ОСОБА_11 (мати солдата).
Так, свідок ОСОБА_10 , у судовому засіданні дала показання про те, що 14.07.2014 року у соціальних мережах на сторінці ОСОБА_12 (однокласника солдата) побачила фото ОСОБА_6 з надписом «Помним, любим, скорбим».Після чого свідок ОСОБА_10 і батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_11 почали дізнаватись, що сталось у військовій частині, тоді ОСОБА_13 (військовослужбовець) сказав їм, що минуло два дні як ОСОБА_6 загинув у танку, який згорів. У серпні 2014 року, за показанням свідка ОСОБА_10 , на її мобільний номер зателефонував невідомий їй чоловік, позначка на її телефоні була «Невизначений номер». Цей чоловік назвав її на ім`я, одночасно назвав повністю ім`я її брата ОСОБА_6 і сказав, щоб не турбувались оскільки її брат живий і знаходиться в Росії. Свідок вказує, що її брат значиться у Списку полонених, що ведеться Центром звільнення полонених громадської організації «Офіцерський корпус».
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання про те, що 14.07.2014 року у соціальних мережах на сторінці ОСОБА_12 (однокласника солдата) її дочка ОСОБА_10 побачила фото ОСОБА_6 з надписом «Помним, любим, скорбим». Після чого рідні ОСОБА_6 разом почали дізнаватись, що сталось у військовій частині, тоді ОСОБА_13 (військовослужбовець) сказав їм, що минуло два дні як ОСОБА_6 загинув у танку, який згорів. Вказував, що сам танк знаходиться на території, що не підконтрольна Україні, а тому видати тіло рідним не представилось можливим. Пізніше, наприкінці серпня 2014 року на її особистий мобільний номер зателефонував чоловік і назвав її на ім`я « ОСОБА_14 », повідомивши, що її син ОСОБА_6 живий і лікується в Росії. Коли свідок ОСОБА_11 запитала, хто з нею говорить, він відповів: «Вважайте мене знахарем». Із цифр мобільного номеру, з якого їй телефонували вона запам`ятала цифри «017», не може ідентифікувати номер з номером будь-якого українського оператора. Свідок вказує, що її син значиться у Списку полонених, що ведеться Центром звільнення полонених громадської організації «Офіцерський корпус».Крім того, свідок розповіла, що зі слів товариша її сина солдата ОСОБА_15 , який був у зоні бойових дій після 14.07.2014 року, їй стало відомо, що інші солдати розповідали, що в подальшому українські солдати все ж бачили місце події і в танку ні тіла, ні слідів загибелі людини не бачили.
Свідок ОСОБА_15 , допитаний у судовому засіданні підтвердив таку свою розповідь, яку раніше доводив до відома батькам ОСОБА_6 , але підкреслив, що особисто згорілий танк не бачив і місце події не оглядав. Тому суд невправі визнати показання свідка ОСОБА_15 джерелом доказів у цій справі.
Разом з тим показання свідків: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 узгоджуються між собою і поясненнями, які надав у судовому засіданні ОСОБА_4 . Посилання представника заявника на те, що ці свідки є близькими родичами між собою та з ОСОБА_4 , який заперечував вимоги заяви, не можуть бути підставою для визнання їх показань неналежними або недопустимими доказами у справі. Обидва свідки: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , дали показання під присягою та загрозою кримінальної відповідальності. Крім того, до предмету доказування входить саме відсутність звісток про особу в місці його проживання. Тому логічно, що будь-які повідомлення про місце перебування надходять саме родичам ОСОБА_6 , які справедливо зазначали в суді, що їх імена та номери мобільних телефонів могли бути повідомлені іншим особам ОСОБА_6 , який хотів передати звістку саме матері та сестрі.
Таким чином, заявником лише доведено суб`єктивний інтерес щодо припинення грошового забезпечення шляхом виключення ОСОБА_6 зі списків особового складу військової частини. Хоча відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення.
У списках, обнародуваних Центром звільнення полонених громадської організації «Офіцерський корпус» (а.с.24-32) солдат ОСОБА_6 значиться як полонений.
Згідно із Законом № 1669-VIIвід 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції. Так, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
У судовому засіданні із пояснень представника ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що на час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції оприлюднений не був.
Солдат ОСОБА_6 був направлений 21 червня 2014 року для виконання заходів антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей в рамках визначених 14 квітня 2014 року невідкладних заходів щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України.
Таким чином, Україна як правова держава несе відповідальність перед військовослужбовцями. Рішення суду, про яке просить заявник, породжуватиме наслідки, що з урахуванням вимог розумності, законності і справедливості, при встановлених у справі обставинах неможливо застосувати до ОСОБА_6 .
Заявником не доведено, що після отриманої родичами солдата звістки про те, що він вибрався із танку в смт. Георгіївка, Лутугинського району, Луганської області, сталися нові обставини, які б дали суду законну підставу припускати факт його смерті. Сама відсутність ОСОБА_6 з 14.07.2014 року за місцем його постійного проживання та служби не може бути презумпцією його смерті.
Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення заяви
Керуючись ст. 46 ЦК України, ст.ст. 57-59, 64, 208-209, 215, 234,235,246-249,292 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні заяви військової частини польова пошта НОМЕР_1 про оголошення померлим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пекурівка, Городнянського району, Чернігівської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.
Головуючий: Суддя Карпинська Н.М.
Народні засідателі: Борисенко В.В.
Верхуша П.І.