АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Побірченко Т.І.,

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16.04.2015 у справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Гресь Т.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16.04.2015 подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Гресь Т.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 - задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер № НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 115230, 71 грн.

Справа № 760/7605/15-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9989/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, на неправильну оцінку доказів та невірне застосування норм матеріального та процесуального права. Так, ОСОБА_1 вказує на те, що жодного повідомлення від 20.10.2014 та 03.11.2014 щодо його явки до відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві для надання пояснень він не отримував, оскільки зареєстрований та проживає за іншою адресою, про яку він неодноразово повідомляв державного виконавця. Також зазначає, що він неодноразово з'являвся на виклик до державних виконавців та надавав пояснення з приводу відсутності заробітку та пошуку роботи, а тому вважає, що жодного умислу у невиконанні рішення суду з його боку не має, адже протягом усього часу існування вказаного рішення він усвідомлює свою відповідальність та наслідки невиконання такого рішення. Таким чином, беручи до уваги відсутність у справі доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання рішення суду, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених вимог.

Інші особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою державного виконавця від 20.10.2014 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-7410, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 11.11.2011, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 115230,71 грн. (а.с.4-5).

ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконує.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем направлялися запити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, УДАІ м. Києва, ДПІ у Подільськму районі м. Києва ( щодо наявності у боржника майна, джерела доходів, місця реєстрації ті ін.. Згідно відповідей на вказані запити будь-яка інформація щодо ОСОБА_1 відсутня (а.с18, 21)

З матеріалів справи також вбачається, що державний виконавець неодноразово направляв виклики боржнику із необхідністю з'явитися до нього для надання пояснень з приводу невиконання вищезазначеного рішення суду, проте вони були проігноровані останнім (а.с.7, 10), про що складалися відповідні акти (а.с.8, 11, 13). Державним виконавцем також неодноразово виносилися постанови про накладення штрафу за невиконання вимоги державного виконавця про виклик на прийом (а.с.9, 12)

Згідно листів до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві, ВДВС також неодноразово звертався до районного управління міліції із вимогою здійснити примусовий привід боржника ОСОБА_1 до ВДВС (а.с.14-15). Як зазначено в рапорті ДІМ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 05.12.2013, боржник не з'являється за місцем своєї реєстрації, встановити місце знаходження ОСОБА_1 не виявляється можливим (а.с.18, 25). Згідно рапорту ДІМ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25.12.2013 громадянину ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність з'явитися до ВДВС, та останній написав особисто зобов'язання про явку (а.с.25, 28-29), проте до ВДВС так і не з'явився.

Також згідно відповіді СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 31.03.2015, слідчим відділом проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001128 від 05.02.2015 за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, умисне невиконання рішення суду.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали подання свідчать про те, що боржник ОСОБА_1 чинить перешкоди примусовому виконанню рішення суду та ухиляється від покладених на нього обов'язків, у зв'язку з чим рішення суду не виконано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Статтею 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» передбачено, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а п. 8 зазначеної статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду та виїзду за кордон з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, з подання та доданих до нього документів вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення вчинені усі можливі виконавчі дії.

Посилання ж боржника на те, що він не отримував повідомлення та викликів від державного виконавця, оскільки проживає та зареєстрований за іншою адресою, ніж та, що зазначена державним виконавцем у вказаних повідомленнях та викликах, та про зміну якої він неодноразово заявляв державному виконавцю, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення боржником іншої адреси.

Разом з тим, матеріали справи містять звернення боржника ОСОБА_1, в яких він зазначає, що самостійно зобов'язується з'явитися до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві та примусового приводу не потребує, проте так і не з'явився, що підтверджується матеріалами справи (а.с.28). Вказане, свідчить про свідоме нехтування боржником своїми обов'язками щодо виконання рішення суду. Крім того, у вказаному зверненні боржник зазначає адресу свого проживання: АДРЕСА_1, тобто адресу, за якою державним виконавцем направлялися всі виклики та повідомлення боржнику. Даних про повідомлення іншої адреси, про яку в доводах апеляційної скарги вказує ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також, боржником до суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів на підтвердження того, що він має намір виконувати рішення суду, та не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним вчинялися будь-які дії спрямовані на виконання рішення суду ухваленого в 2011 році та погашення заборгованості в розмірі 115230,71 грн. до цього часу, в його заявах державному виконавця лише вказується на відсутність місця роботи.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав вірну оцінку наведеним доказам та дійшов вірного висновку про необхідність застосування такого засобу забезпечення виконання рішення як обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки застосування інших заходів не вбачається можливим. А отже, суд обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, з метою захисту прав стягувача за виконавчим провадження.

Таким чином, твердження апелянта про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення даного питання, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалу судом першої інстанції було постановлено з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16.04.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: