АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Волошиної В.М., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача Гудзевич І.А.

представника відповідача Тараненка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м.Києва від 2 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 2 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України поставити ОСОБА_1 з сім`ю у складі його та доньки ОСОБА_3 на пільгову першочергову квартирну чергу по списку працівників міліції з 18 вересня 1997 року. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що сам факт його переведення за розпорядженням вищестоящих органів на інше місце роботи, дозволяє йому бути занесеним до списку першочерговиків, незалежно від того, на якій черзі перебував він за старим місцем роботи, а також зберегти час перебування на квартирному обліку (п.32 Правил).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник МВС України проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 1995 року по 2009 рік проходив службу у внутрішніх військах МВС України, де з 18 вересня 1997 року перебував на квартирному обліку для отримання житлової площі у м.Києві за списком позачергового отримання житла як молодий спеціаліст.

В подальшому під час проходження військової служби у внутрішніх військах МВС України за різними посадами позивач зараховувався до списків осіб квартирної черги з урахуванням терміну перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби на загальних підставах.

Наказом МВС України № 2102о/с від 31 серпня 2009 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу військових представників уповноваженим військового представництва 2 категорії управління поточного ресурсного забезпечення Департаменту ресурсного забезпечення в апараті Міністерства, зараховано його в кадри МВС України та присвоєно спеціальне звання «Підполковник міліції» в порядку пере атестування.

Згідно витягу з протоколу засідання адміністрації та Центральної житлової комісії МВС України від 21 вересня 2012 року ОСОБА_1 з сім`єю у складі 3-х осіб, а саме він, дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 взяті на квартирний облік по списку працівників міліції, що користуються правом на першочергове одержання житла з 5 квітня 2011 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 8 лютого 2013 року зобов`язано Міністерства внутрішніх справ України поставити ОСОБА_1 на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 18 вересня 2997 року.

Згідно витягу з протоколу засідання адміністрації та Центральної житлової комісії МВС України від 25 квітня 2013 року, на виконання рішення Печерського районного суду м.Києва від 8 лютого 2013 року відмінено п.45 протоколу № 1 рішення ЦЖК МВС від 21 вересня 2012 року щодо взяття ОСОБА_1 з сім`єю у складі 3-х осіб на квартирний облік у пільгову першочергову чергу по списку працівників міліції з 5 квітня 2011 року. Взято ОСОБА_1 з сім`ю у складі 3-х осіб, а саме він, дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 , на квартирний облік в апараті МВС з 18 вересня 1997 року на загальних підставах, та з 5 квітня 2011 року на пільгову першочергову чергу по списку працівників міліції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для постановлення ОСОБА_1 на пільгову першочергову квартирну чергу з 18 червеня 1997 року відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та нормах матеріального закону.

Відповідно до ст. 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

До списків осіб, що користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (по списку працівників міліції) ОСОБА_1 включений з 5 квітня 2011 року.

Попередньо позивач як особа, що потребує поліпшення житлових умов, перебував на квартирній черзі на загальних підставах, що підтверджується витягом із протоколу № 9 засідання житлово-побутової комісії управління Північного ТрК від 20 серпня 2001 року (а.с.38), витягом з протоколу № 11 засідання житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15 грудня 2004 року (а.с.40), витягом з протоколу № 1 засідання житлово-побутової комісії ГУ ВВС МВС України від 28 січня 2005 року (а.с.41), витягом з протоколу № 11 засідання житлово-побутової комісії Управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 12 жовтня 2006 року (а.с.44), витягом з протоколу №1 засідання житлово-побутової комісії ГУ ВВ МВС України (а.с.45).

Отже, у ОСОБА_1 право на першочергове одержання житла виникло з 5 квітня 2011 року.

Пунктом 32 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 передбачено, що , громадяни, які перебували на квартирному обліку за місцем роботи і перейшли на інше підприємство, в установу, організацію у тому ж населеному пункті (крім зазначених в абзаці другому пункту 16 Правил), беруть на облік за новим місцем роботи, а якщо там не ведеться облік, то у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання, із збереженням попереднього часу перебування на обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у випадку, зокрема, переведення на інше підприємство, в установу, організацію за розпорядженням вищестоящих органів або за рішенням відповідних партійних, радянських, профспілкових та інших органів чи переходу на виборну посаду.

Оскільки на момент переведення ОСОБА_1 за розпорядженням вищестоящих органів в іншу установу останній не мав права на першочергове одержання житла і таке право у позивача виникло лише 5 квітня 2011 року відсутні підстави вважати, що таким правом позивач користувався і у період з 18 вересня 1997 року по 5 квітня 2011 року.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що право у ОСОБА_1 на включення до списку осіб, що користуються правом на першочергове одержання житла виникло лише у зв`язку з переведенням в іншу установу за розпорядженням вищестоящих органів, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають відхиленню.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді:

Справа №757/31807/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1747/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.