Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики

за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 162 290,75 грн заборгованості за договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04 червня 2011 року, та 3% річних від простроченої суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ОСОБА_4 з метою придбання двокімнатної квартири для своєї сім'ї взяла в неї (позивача) у борг 20 000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 31 грудня 2012 року.

У липні 2011 року відповідачі придбали квартиру АДРЕСА_1, однак грошові кошти до цього часу не повернули.

Посилаючись на те, що кошти, які вона надала у борг відповідачці, є спільною сумісною власністю відповідачів як подружжя, тому вони є солідарними боржниками, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір позики від 04 червня 2011 року, посилаючись на ті обставини, що він не знав про існування боргового зобов'язання між його дружиною ОСОБА_4 та ОСОБА_3, згоди на укладення цього договору не надавав.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 20 303,4 долари США, що становить еквівалент 162 224,16 грн. В іншій частині позову відмовлено. У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2014 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 013 року у частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалено нове про задоволення позову частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 81 112,08 грн боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 81 112,08 грн боргу за договором позики.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду від 20 червня 2014 року та винести нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу ст. 303 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року, № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 року).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму валютної позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судами встановлено, що з 22 листопада 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який розірвано 7 серпня 2013 року.

04 червня 2011 року ОСОБА_4 взяла у борг у ОСОБА_3 20 000 доларів США та в розписці про отримання коштів вказала на потреби її сім'ї, а саме на придбання двокімнатної квартири. Кошти зобов'язалася повернути до 31 грудня 2012 року.

06 липня 2011 року ОСОБА_4 за згодою чоловіка придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

При вирішенні спору суди виходили із того, що обставини придбання квартири АДРЕСА_1 за 35 000 доларів США для проживання сім'ї у липні 2011 року, коли не встановлено інших джерел походження коштів на її придбання, свідчать про отримання позики за розпискою від 04 червня 2011 року на задоволення потреб сім'ї, а тому цей договір створює обов'язки й для ОСОБА_5

Разом з тим, із тексту договору купівлі-продажу від 06 липня 2011 року вбачається, що продаж квартири на користь подружжя вчинено за 40 470 грн, гроші продавцем отримано до підписання договору (а. с. 41, 42). У розписці продавця ОСОБА_8 від 03 червня 2011 року вказано, що він отримав від ОСОБА_4 аванс у розмірі 34 500 доларів США (а. с. 45).

Дійсна вартість квартири АДРЕСА_1 не з'ясована, обставини щодо її вартості з огляду на офіційний курс гривні до іноземних валют та розмір позики не оцінені.

Не дав суд оцінки й тій обставині, що розписка про отримання коштів у розмірі 20 000 доларів США від 04 червня 2013 року, а продавець розписався про отримання авансу розміром 34 500 доларів США 03 червня 2013 року.

Крім того, у матеріалах справи наявна інша розписка, видана ОСОБА_5 30 травня 2011 року на підтвердження отримання ним від сестри ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 11 000 доларів США та 5 550 англійських фунтів стерлінгів для придбання квартири АДРЕСА_1 (а. с. 97).

Як доказ вказану розписку суди не розглянули, мотивів відхилення обставин, на підтвердження яких її було подано (отримання коштів для придбання спірної квартири з інших джерел), не навели.

ОСОБА_5 заперечував факт видачі розписки саме 04 червня 2011 року та у зв'язку з цим у суді апеляційної інстанції просив призначити почеркознавчу експертизу з метою з'ясування, чи відповідає дійсна дата написання розписки вказаній у її тексті; чи складена розписка пізніше 2011 року.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особо, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому ч. 4 ст. 10 ЦПК України на суд покладається обов'язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відмовивши у проведенні експертизи суд апеляційної інстанції позбавив ОСОБА_5 на доведення перед судом переконливості своїх заперечень проти позову ОСОБА_3

Враховуючи викладене та те, що вирішення судом зустрічного позову ОСОБА_5, у якому він оспорює дійсність вчиненого його дружиною договору позики, є взаємозалежним від правильного вирішення справи у частині позову ОСОБА_3, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук