Справа № 355/1672/14-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К.В.
Провадження № 22-ц/780/939/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко
Категорія 29 04.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Люпатюк В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Правозахисна група ВАРТА", ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди ,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області, треті особи: ТОВ "Правозахисна група ВАРТА", ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 08 квітня 2013 року він уклав з ОСОБА_2 договір доручення № 75/04/13-зд, за умовами якого позивач готує від імені та в інтересах довірителя звернення до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області про виділення довірителю земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,15 га в межах смт. Баришівка Київської області.

Згідно умов договору (п.4.2) за отримання належної відповіді на звернення, позивач мав отримати від ОСОБА_2 винагороду в сумі 8000 гривень.

Оскільки своїм рішенням від 18 березня 2014 року Баришівська селищна рада Баришівського району Київської області фактично відмовила в наданні ОСОБА_2 земельної ділянки, позивач вважає, що винагороду він не отримав з вини відповідача, а тому просив відповідно до вимог ст.. 1176 ЦК України стягнути з Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області упущену вигоду в сумі 8000 гривень та судові витрати.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір доручення № 75/04/13-зд, за умовами якого Позивач готує від імені та в інтересах Довірителя звернення до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області , про виділення Довірителю земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,15 га в межах смт. Баришівка Київської області.

Згідно умов договору (п.4.2) за отримання належної відповіді на звернення позивач мав отримати від ОСОБА_2 винагороду в сумі 8000 гривень.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, проте оскільки своїм рішенням від 18.03.2014 року Баришівська селищна рада Баришівського району Київської області фактично відмовила в наданні ОСОБА_2 земельної ділянки, позивач вважає, що винагороду він не отримав з вини відповідача, а тому просив стягнути з Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області упущену вигоду в сумі 8000 гривень та судові витрати.

За ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якщо її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не довів та не надав належних і безспірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Також позивач не надав суду жодного доказу того, що рішення Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області від 18 березня 2014 року є незаконним та порушує його права.

З огляду вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди за їх недоведеністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді