Справа № 381/4960/14-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/714/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є.М.
Категорія 26 28.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача, посилаючись на те, що між Банком та третьою особою ОСОБА_3 укладений кредитний договір від 10.10.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 000 євро на умовах зворотності та платності строком на 120 місяців та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних. Відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та має заборгованість. З метою забезпечення виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В порушення умов договору третя особа своїх зобов'язань не виконав належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 22.09.2014 року становить 14859,16 євро та в еквіваленті за курсом НБУ 256950 грн. 78 коп. Про необхідність виконання зобов'язання позивач повідомляв і відповідача і третю особу, проте вимога виконана не була. Тому просять в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що дійсно між нею та позивачем був укладений договір іпотеки, відповідно до якого вона надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, однак вважає, що вимога позивача не відповідає закону, оскільки на сьогоднішній день діє ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р., вимогам якого вона відповідає повністю. Тому просить у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3, в судовому засіданні, заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку - відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовну заяву.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини, на підставі яких було зроблено обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, з яким погоджується колегія суддів.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 20.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі заступника керуючого філією - Фастівським відділенням № 2877 та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 3814, відповідно до якого, відповідач отримав грошові кошти в сумі 21 000 євро зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені Кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши третій особі в користування кредитні кошти. Проте ОСОБА_3 не виконав свої зобов'язання за кредитним договором та має заборгованість, яка станом 22.09.2014 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 10937,50 євро - загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу), 2509,20 євро - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом, 539,54 євро - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та 569,73 євро - сума пені + сума інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом 303,19 євро, що в загальній суму становить 14 859,16 євро та в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.09.2014 року 256 950 грн.78 коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором 10.10.2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки. Предметом даного договору є належне, відповідачці на праві власності, нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач направляв третій особі та копію відповідачу вимогу про усунення порушення, в якій була викладена вимога про сплату простроченої заборгованості на протязі 30 днів, вимога була отримана відповідачем.

Ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Разом з тим, судом першої інстанції було об'єктивно враховане й те, що відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304 протягом дії цього закону: не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири.

Намагаючись спростувати висновки суду, апелянт наполягає на тому, що відповідачка по справі має іншу житлову площу, яку конкретно не відомо, доказів, які б підтвердили цю обставину, апелянт не надала, чи є ця квартира приватизованою та на яку особу, не знає.

Натомість, колегія суддів вивчивши матеріали справи, встановила наявність доказу того, що відповідачка має конкретну квартиру, в якій проживає та зареєстрована, та інших об'єктів нерухомого майна на ім'я відповідачки не встановлено.

Так, як вбачається з довідки № 923 від 10.11.14 року, виданої КП ФМР «Фастівське МБТІ» у власності ОСОБА_2 знаходиться квартира №172, в житловому будинку №32 по вул. Куйбишева, у м. Фастові. Інших об'єктів нерухомості на ім'я ОСОБА_2 по м. Фастову та Фастівському районі, станом на 01.01.2013 року не зареєстровано.

Як свідчить довідка від 09.11.14 р., видана головою будинкового комітету та завіреною майстром ЖЕК, ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_2, разом з чоловіком ОСОБА_4

Таким чином, враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру, суд першої інстанції законодавчо-обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів не встановила нових доказів або обставин які б могли призвести до скасування рішення суду, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України не встановлено.

Апеляційна скарга не доведена та не обґрунтована, у її задоволенні необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів;-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: