Номер провадження: 22-ц/785/6182/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 травня 2015 року за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої підприємству внаслідок порушення працівником трудових обовязків,

в с т а н о в и л а:

29 серпня 2014 року Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (далі ПрАТ «УДП») звернулось до суду з вказаним позовом, який згодом уточнило в частині підстав позову та розміру шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач ОСОБА_3 з 19 серпня 2013 року по 03 березня 2014 року обіймав посаду другого механіка на морському судне зчалу т/х «Валериан Зорин» й на нього як члена екіпажу покладався обовязок по обслуговуванню зчалу відстійних морських суден: т/х ОСОБА_4», т/х «Николай Савицкий», т/х «Георгий Агафонов». Згідно ст. 428 Статуту служби на суднах Міністерства морського флоту СРСР, затвердженого наказом ММФ від 09 січня 1976 року, вахтовий механік відповідає за належне несення вахти в машинних приміщеннях, надійну роботу всіх технічних засобів механічної установки, що забезпечують безпеку судна і його нормальну експлуатацію. 13 грудня 2013 року відділом безпеки та охорони ПрАТ «УДП» було проведено обстеження машинних відділень на суднах зчалу т/х «Валериан Зорин» та було виявлено відсутність трьох оглядових скла ДУ-50, двох клапанів ДУ-50 та насосу у зборі танку фекальних вод. Згідно даних технічної служби загальна вартість демонтованого майна становить 9200 грн. Наказом №33о від 14 квітня 2014 року капітану т/х ОСОБА_4» ОСОБА_5, старшому помічнику капітана ОСОБА_6, старшому механіку ОСОБА_7 та другому механіку ОСОБА_3 було запропоновано добровільно сплатити до каси пароплавства по 2300 грн. кожним, з яким всі члени екіпажу були ознайомлені 17 квітня 2014 року. Відповідач ОСОБА_3 несе відповідальність за збереження майна у машинному відділені, яке ним було отримано за іншими разовими документами, тому він несе матеріальну відповідальність в повному обсязі. Внаслідок недбалого відношення другого механіка до своїх обовязків вахтового механіку стало можливим викрадення з машинного відділення суден зчалу т/х «Валериан Зорин» майнових цінностей, що нанесло пароплавству збитки. Добровільно шкоду відповідачем ОСОБА_3 не відшкодовано.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 130, 132, 134 КЗпП України, позивач остаточно просив позов стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПрАТ «УДП» майнову шкоду в розмірі 1840 грн. (а.с. 2-3, 65-66, 95-96, 102-103).

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував і в своїх усних та письмових поясненнях зазначав, що перед початком виконання службових обовязків другого механіка акт прийому передачі матеріальних цінності не складався, оскільки попередній екіпаж самовільно залишив місце роботи й пароплавство не забезпечило прийняття цінностей, про нестачу деяких деталей він звертався з рапортами до капітана та керівництва пароплавства, після отримання позовної заяви він звертався з заявою до правоохоронних органів з метою виявлення винних осіб. Він вважає, що позивачем не доведено те, що він несе повну матеріальну відповідальність й те, що саме на його вахті та з його вини пароплавству завдано шкоду (а.с. 92-93).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 118).

В апеляційній скарзі позивач, ПрАТ «УДП», просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 119-122).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, ПрАТ «УДП», перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки із наказу №136 від 22 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_3 був призначений на посаду другого механіка з 19 серпня 2013 року, яку обіймав по 03 березня 2014 року (а.с. 88). В складе екіпажу: капітану т/х ОСОБА_4» ОСОБА_5, старшого помічнику капітана ОСОБА_6, другого помічника капітана ОСОБА_8 та старшому механіка ОСОБА_7 він ніс вахту на морському судне зчалу т/х «Валериан Зорин» та на нього покладався обовязок по обслуговуванню зчалу відстійних морських суден: т/х ОСОБА_4», т/х «Николай Савицкий», т/х «Георгий Агафонов» (а.с. 87).

13 грудня 2013 року відділом безпеки та охорони ПрАТ «УДП» було проведено обстеження машинних відділень на суднах зчалу, у тому числі т/х «Валериан Зорин», в результаті якого було виявлено відсутність деяких вузлів загальною вартістю 12 350 гривень.

27 лютого 2014 року року комісією у складі суперінтендантів технічної служби ПрАТ «УДП» ОСОБА_9, ОСОБА_10 та старшого інспектора відділу безпеки та охорони ПрАТ «УДП» ОСОБА_11Г при обстеженні суден зчалу т/х «Валериан Зорин», було встановлено фактичну відсутність наступного майна: три оглядових скла ДУ-50; насос у зборі танку фекальних вод; два клапани ДУ-50. Згідно даних технічної служби ПрАТ «УДП» загальна вартість демонтованого майна складає 9 200 гривень. За фактом зникнення зазначеного майна ПрАТ «УДП» було проведено службове розслідування, за результатами якого було видано наказ № 33о від 14 04.2014 року про притягнення до матеріальної відповідальності капітана т/х «Валериан Зорин» ОСОБА_12, старшого помічника капітана т/х «Валериан Зорин» ОСОБА_6, старшого механіка т/х «Валериан Зорин» ОСОБА_7Г та другого механіка т/х «Валериан Зорин» ОСОБА_3 Вказаним особам було запропоновано добровільно, протягом семи днів, внести солідарно до каси ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» суму нанесеного збитку у розмірі 9200 гривень, по 2 300 гривень кожному (а. с. 4).

З вказаним наказом члени екіпажу т/х «Валериан Зорин» були ознайомлені 16.04.2014 року із зазначенням про незгоду із ним. Відповідно до службової записки ГБ - 566 від 31.07.2014 року відповідач ОСОБА_3 не сплатив пароплавству суму збитку у розмірі 2 300 гривень (а. с. 5).

Під час проведення службового розслідування ПрАТ «УДП» була допущена помилка та не притягнуто до матеріальної відповідальності другого помічника капітана т/х «Валериан Зорин» ОСОБА_8, який в той період часу також працював на даному судні і відносився до командного складу судна у звязку з чим ПрАТ «УДП» зменшило розмір позовних вимог щодо стягнення матеріального збитку з відповідача до 1 840 гривень.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно із ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації визначені у ст. 134 КЗпП України.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що настав випадок передбачений ст. 134 КЗпП України або укладання з ними договору про повну матеріальну відповідальність, а також порушень відповідачем трудових обовязків під час праці й завдання у звязку з цим шкоди пароплавству.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідачем ОСОБА_3 завдано пароплавству майнову шкоду в розмірі 1840 грн. Тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України вимоги пароплавства не підлягають захисту судом.

Твердження позивача, ПрАТ «УДП», в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки судом не враховано те, що внаслідок недбалого відношення другого механіка до своїх обовязків вахтового механіку стало можливим викрадення з машинного відділення суден зчалу т/х «Валериан Зорин» майнових цінностей, що нанесло пароплавству збитки в розмірі 1840 грн. та вина відповідача у завданні шкоди доведена, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні те, що відповідач ОСОБА_3 порушенням покладених на нього трудових зобовязань завдали пароплавству шкоду в розмір 1840 грн. та визначати розмір шкоду для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно з актів про опломбування вхідних верей, лазов, люків в службові проходи й приміщення зовнішнього контуру від 22 березня 2012 року усі приміщення т/х «Валериан Зорин» були опломбовані (а.с. 49-50).

З акту внутрішнього розслідування від 24.01.2014 року вбачається, що після переходу т/х «Валериан Зорин», т/х «Георгий Агафонов» та т/х «Николай Савицький» в розпорядження ПрАТ «УДП» екіпажі вказаних суден перестали виконувати свої обовязки та покинули судна без належної передачі будь-кому справ та майна. До 13.07.2012 року на вказаному зчалі суден не була зайнята посада другого механіка (а. с. 43-44).

Зі змісту рапорту ст. механіка ОСОБА_13 на імя капітана зчалу суден відстою ОСОБА_14 від 01.11.2012 року та рапорту від 20.07.2012 року вбачається, що ОСОБА_13 прийняв обовязки старшого механіка зчалу морських суден 13.07.2012 року без прийому-передачі справ та майна у звязку із відсутністю в штаті старшого механіка. СЕУ, прилади, системи, палубні механізми виведені з експлуатації та перевірити їх технічний стан неможливо. Майно, що відноситься до відання механіків та електромеханіка, опечатано в приміщенні пломбами комісією ПрАТ «УДП» (а. с. 30, 45).

26 жовтня 2013 року старшим механіком ОСОБА_15 на імя капітана зчалу суден відстою т/х «Валериан Зорин», т/х «Георгий Агафонов», т/х «Николай Савицький» ОСОБА_12 подано рапорт, в якому зазначено, що він прийняв обовязки старшого механіка зчалу морських суден 22.10.2013 року без прийому-передачі справ, СЕУ, обладнання, майна у звязку із хворобою ст. механіка. СЕУ, прилади, системи, палубні механізми виведені з експлуатації з моменту постановки суден у відстій. Перевірити технічний стан вказаного обладнання неможливо без повного обстеження та пробної роботи. Також зазначено, що майно, яке відноситься до відання механіків та електромеханіка, опечатано в приміщенні пломбами відповідною комісією ПрАТ «УДП» (а. с. 32).

Так, відповідно до глави 5 ст. 77, 78 Статуту служби на суднах Міністерства морського флоту СРСР, затвердженого наказом ММФ № 6 від 09.01.1976 року, дію якого продовжено відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 року (далі - Статут), при зміні капітану передача та прийом судна проводиться по вказівці судновласника. Прийом та передачу судна капітан здійснює одноособово. У разі відсутності передаючого капітана прийом судна проводиться у присутності комісії, призначеної судновласником. При прийомі та передачі судна капітан зобовязаний: прийняти чи здати судно по встановленій формі акту. Капітан, що здає зобовязаний вимагати документи від командного складу судна письмові рапорти про стан ввірених їм завідувань та майна.

Згідно із ст. 49 Статуту при списанні із судна члена екіпажу останній повинен передати справи, своє завідування та майно, яке за ним рахується новопризначеній особі або особі, яка вказана командиром, відповідно акту, який надається своєму безпосередньому командиру.

Позивачем не надано: акт прийому-передачі судна; акт прийому-передач і завідування та майна від попереднього капітана новопризначеному ОСОБА_5; відомості про передачу матеріальних цінностей для зберігання, відомості в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Не надано будь-яких доказів щодо прийняття під звіт матеріальних цінностей т/х «Валериан Зорин» й другим механіком ОСОБА_3

Позивачем не надано суду й належних доказів, які з достовірністю підтверджують розмір майнової шкоди, завданої пароплавству, позивач послався на данні технічної служби ПрАТ «УДП», але в матеріалах справи відсутній вказаний документ.

Частиною 5 ст. 135-3 КЗпП України визначено, що розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Отже, системний аналіз зазначених вище норм права та розяснень Пленуму Верховного Суду України, дає підстави для висновку про те, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом установлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також встановлення розміру шкоду для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

З'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, та перевіривши в судовому засіданні наявні у справі докази з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, суд першої інстанції з достовірністю встановив, що пароплавством не доведено в судовому засіданні підстав для покладення на відповідача ОСОБА_3 повної матеріальної відповідальності, наявність безпосереднього причинного звязку між шкодою і неналежним виконанням відповідачем своїх трудових обовязків та його вини, тому підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності в даному випадку немає. Сам пособі факт того, що він певний період працював другим механіком т/х «Валериан Зорин» не може служити підставою для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно зясував обставини, що мають значення для справи, дав належну оцінку наданим сторонами у справі доказам у відповідності до положень процесуального законодавства та правильно виходив з того, що законних підстав для задоволення позову не має.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» відхилити, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_16

ОСОБА_2