УХВАЛА

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - Єгер Наталія Дмитрівна про визнання іпотечного договору припиненим, зобов'язання вчинити певні дії, та виключення запису із реєстрів обтяжень і заборон за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року, та касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 20 березня 2008 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №28/8-08 з подальшим внесенням змін та доповнень, за яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 95 тис. доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за його користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Виконання умов указаного договору забезпечено іпотечним договором від 27 березня 2008 року, предметом якого є належна ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1

У результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила.

Враховуючи викладене та те, що право вимоги за наведеними договорами перейшло до нього відповідно до договорів про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, укладеними між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», позивач просив в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 898 882 грн. 15 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати іпотечний договір №68/23-2008 від 27 березня 2008 року недійсним та припиненим, припинити правовідносини за іпотечним договором, зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. зняти заборону відчуження предмету іпотеки, виключити з державного реєстру іпотек запис №6887963, внесений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. про обтяження на підставі іпотечного договору квартири АДРЕСА_1, виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №6887936, внесений 27 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. про обтяження вказаної квартири.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2014 року первісний позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 липня 1996 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №7-7518 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №28/8-08 від 20 березня 2008 року, яка станом на 26 вересня 2013 року складає 898 882 грн. 15 коп. шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» та встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати ухвалені у справі рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхиленню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 березня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №28/8-08, за яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 95 тис. доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 березня 2013 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 березня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за яким остання передала банку в іпотеку кватиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги.

Отже, з дня укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, тобто з 17 грудня 2012 року, до нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до позичальника - ОСОБА_3

До ТОВ «Кредитні ініціативи» також перейшли в повному обсязі права вимоги за договорами застави, іпотеки, поруки, які є забезпеченням належного виконання позичальниками зобов'язань за кредитними договорами, у яких ТОВ «Кредитні ініціативи» є новий кредитор.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обгрунтованості. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що він не обґрунтований відповідними доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із положень ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте повністю погодитися з таким висновком не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таке право передбачене і п. 4.1. договору іпотеки.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон).

Нормами Закону встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Суд апеляційної інстанції зазначав, що квартира АДРЕСА_1 є єдиною нерухомістю ОСОБА_3, проте доказів в підтвердження такого висновку не навів. Крім того, судом не зазначено чим спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що примусове стягнення визначено як відчуження без згоди власника, а правовим наслідком відчуження майна є перехід власності від однієї особи до іншої. Наслідком ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перехід права власності, суд не з'ясував чи підлягає застосуванню мораторій на стадії судового розгляду чи на стадії виконання судового рішення за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене ухвалене судом апеляційної інстанції рішення в частині вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки не можна вважати законними та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню в цій частині, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди правильно виходили із недоведеності позовних вимог, доводи касаційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 їх законності та обґрунтованості не спростовують.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року в частині вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік