Справа №577/5393/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/444/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця», відокремленого підрозділу Конотопська колійна машинна станція 119, третя особа: управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі, про зобов'язання видати довідку про заробітну плату встановленого зразка, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її заробітної плати за роботу по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС в серпні 1987 року та зобов'язати Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" видати їй для пред'явлення в Пенсійний фонд України довідку встановленого зразка про перераховану заробітну плату за роботу в зоні відчуження в серпні 1987 року.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, на неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що вона у свій час отримала від відповідача заробітну плату саме за роботу, пов'язану з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, хоча в довідці про зарплату невірно була нарахована її сума, без врахування нормативно-правових актів СРСР та України, що регламентували порядок нарахування заробітної плати за роботу, пов'язану з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції. Також, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на відсутність оригіналів документів про нараховану та сплачену їй заробітну плату на підприємстві, що не відповідає дійсності, так як раніше їй відповідач видавав довідку про зарплату, яка була складена на підставі первинних бухгалтерських документів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача Ходаківського Ю.П. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 3-ї групи, щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, отримує пенсію в Управлінні ПФУ в м. Конотопі та Конотопському районі за віком на підставі Закону-№ 1058-У1 від 09 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.5-7,46).

Як вбачається з копій наданих відповідачем довідок, позивачка станом на 1987 рік працювала у відповідача і була залучена до складу формування колійно-машинної станції 119 по виконанню робіт в зоні відчуження на ділянці Іолча-Посудово-Неданчічі-Янов Чернігівської дистанції колії з погодинною тарифною ставкою. Протягом липня-серпня 1987 року їй була виплачена заробітна плата в сумі 91 карб. 82 коп. з урахуванням коефіцієнта 2 відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (а.с.11-12,37).

Також з липня 1987 року по грудень 1987 року у зв'язку з реконструкцією колії КМС 119 проводила її капітальний ремонт в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС на ділянці Янов-Посудово (а.с.10,60).

Отже, із зазначеного не вбачається, що позивач виконувала капітальний ремонт залізничної колії у зв'язку з її радіаційним забрудненням, на чому вона наполягає, так як вказані обставини нею не доведені, тому відсутні підстави вважати, що ті роботи проводились нею у зв'язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, враховуючи, що нормативні акти як колишнього СРСР, так і України, на які посилається позивач як на підставу перерахування своєї заробітної плати, регулюють відносини по оплаті праці саме за роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не за роботи на радіоактивно забруднених територіях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, тому до них колегія суддів ставиться критично.

Крім того, нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що призначення та виплата пенсії особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Загальні питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульоване Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 рок №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/1184.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, в тому числі, і учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

У ст.10 вказаного Закону йдеться про те, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Державні пенсії особам, віднесеним до категорії 1, що передбачені ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначаються у встановленому порядку - із заробітку, одержаного особою за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 р.р. Таку норму закріплено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.15 вказаного Закону довідка про заробітну плату в зоні відчуження видається виключно підприємством, установою, організацією або їхнім правонаступником за встановленою формою, про що йдеться у п.2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, тобто на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Статтею 49 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Отже, для обчислення пенсії необхідно подати довідку про заробітну плату з розшифровкою усіх сум доплат відповідно до норм чинного законодавства, а також копії первинних документів.

Тобто, однією з обов'язкових умов для видачі працівникові такої довідки є, крім іншого, посилання на первинні документи, які свідчать про виконувану ним роботу в зоні відчуження, на підставі яких має бути видана зазначена довідка, хоча такі первинні документи, як встановлено судом, у відповідача на даний час відсутні, про що зазначено у його довідці (а.с.12).

Таким чином, для задоволення позову необхідно зобов'язати відповідача видати нову довідку про зарплату позивача за обставин відсутності необхідних для цього первинних документів, що по своїй суті протирічить порядку видачі такої довідки, тому відмову відповідача виконати таку вказівку позивача, на думку колегії суддів, не можна визнати порушенням з його боку вимог ст. 49 КЗпП України та вимог пенсійного законодавства, а доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача не заслуговують на увагу.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на нормах матеріального права і ним не доведені.

Інші доводи апеляційної скарги також не є підставою для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -