АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/1676/15 Головуючий 1 інст. - Блага І.С.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь залишок суми боргу за договором позики у розмірі 25 900 грн., що еквівалентно 2 000 доларів США та 3% річних від суми боргу у розмірі 2 573,67 грн., а всього - 28 473,67 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_2 отримав у позику від позивача грошові кошти на загальну суму 4 300 доларів США, у тому числі: за розпискою від 04.07.2010 року - 1 500 доларів США зі строком повернення до 01.07.2011 року; за розпискою від 12.08.2010 року - 2 000 доларів США зі строком повернення до 01.07.2011 року; за розпискою від 01.09.2010 року - 800 доларів США зі строком повернення до 01.08.2011 року. Відповідач повертав позивачу борг частинами. На момент подання позову залишок боргу становить 2 000 доларів США. Також, ОСОБА_3 вважає, що окрім непогашеної суми боргу, відповідач має сплатити йому 3% річних від простроченого грошового зобов"язання, що станом на 23.10.2014 року складає 2 573,67 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 28 473,67 грн., вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; стягнути з позивача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. та судового збору у розмірі 142,38 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що судом першої інстанції помилково не враховано пропуск позивачем строку позовної давності; крім того, вказує на передчасне припущення, що позивач і позикодавець є однією і тією ж особою.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за договором мають виконуватися належним чином, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі розписок від 04 липня 2010 року та від 12 серпня 2010 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 позики у розмірі 1 500 доларів США та 2 000 доларів США із зобов'язанням їх повернення до 01 липня 2011 року (а.с.5,7). Крім того, 01 вересня 2010 року на підставі розписки ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 ще позику у розмірі 800 доларів США строком до 01 серпня 2011 року (а.с.6).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не передбачено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що за вищевказаними розписками сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договорами позики становить 2 000 доларів, що за офіційним курсом НБУ станом на 23 жовтня 2014 року складає 25 900 грн.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності обґрунтовано не взято судом першої інстанції до уваги, оскільки, як свідчать матеріали справи, з позовом про стягнення суми ОСОБА_3 звернувся у межах строку позовної давності, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення цінного листа Комінтернівському районному суду м. Харкова на якому міститься дата відправлення 27. 06. 2014 року, яке було оглянуто в апеляційному суді і залучено до матеріалів справи.

За змістом ч. 2 ст. 255 ЦПК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Розписки містять вказівку про погашення заборгованості до 01 липня 2011 року та до 01 серпня 2011 року. ( а.с. 5 - 7)

До Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 27. 06. 2014 р., у передбачений ст. 257 ЦК України строк. (а.с.9,34)

У зв'язку з цим відбулося переривання строку позовної давності на підставі ч.2 ст. 264 ЦК України, оскільки ухвалою судді Комінтернівського районного суду м.Харкова позовну заяву ОСОБА_3 було повернуто позивачу для подання її до належного суду.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченого відповідачем грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: