Справа № 1414/6329/2012
Провадження № 2/488/19/15 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2015 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарях судового засідання - Малаховій О.Д., Харитоновій І.В. та Копійка Т.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в залі засідань суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою власністю та стягнення грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобілю,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку № 62 по вул. 295 Стрілецької Дивізії в м. Миколаєві, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що спірний житловий будинок придбано у 1997 році під час шлюбу із ОСОБА_3 та за сумісні із відповідачем кошти. За час шлюбу будинок подружжям переобладнано, але після розірвання шлюбу, яке відбулося 06.11.2010 року ОСОБА_3 самовільні забудови зареєструвала на своє ім'я та не визнає за ним право власності на 1/2 частину нерухомості, яка, на думку позивача, належить йому на праві спільної сумісної власності у відповідності до вимог ст. ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві, відповідач ОСОБА_3 20 червня 2013 року звернулася із зустрічним позовом про визнання спірної нерухомості її особистою власністю та стягнення із ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 46787 гривень за 1/2 частину вартості придбаного у шлюбі автомобілю моделі АUDI 100, 1994 року випуску.

Зустрічний позов обгрунтовано тим, що в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 подружжям у 1997 році за 18829 гривень куплено спірний житловий будинок, який побудовано у 1975 році, мав значний відсоток зносу, тому потребував капітального ремонту та фактичної побудови нового будинку. Також за спільні кошти подружжя 21.05.2005 року за 11800 долларів США придбано автомобіль АUDI 100, який ОСОБА_1 зареєстрував на своє ім'я.

06 листопада 2010 року шлюб із ОСОБА_1 розірвано та 19 листопада 2010 року між колишнім подружжям укладено договір про розподіл спільного майна, за яким житловий будинок залишається в її власності, а автомобіль - у власності ОСОБА_1

ОСОБА_5 розірвання шлюбу ОСОБА_3 особисто та за свій рахунок побудувала новий будинок. За рішенням № 802 виконкому Миколаївської міської ради від 22 липня 2011 року та за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08 серпня 2011 року ОСОБА_3 стала власником нового будинку вартістю 468685 гривень.

Всі витрати по проведенню будівельних робіт та оформленню відповідних документів на будинок здійснювалися лише нею, тому ОСОБА_3 просить визнати спірну нерухомість її особистою власністю.

Оскільки спільний автомобіль АUDI 100, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишився у користуванні ОСОБА_1, просить також стягнути з нього на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості цього майна у розмірі 46787 гривень.

Ухвалою суду первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підримали та просили його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Доповнили, що право спільної сумісної власності на спірну нерухомість підтверджується також представленими суду фотознімками, показами свідків та висновком судової будівельно-технічної експертизи, яку проведено на підставі усних та письмових пояснень ОСОБА_1, а також наданої суду схеми приміщень та комунікацій у житловому будинку.

Зустрічні позовні вимоги ними не визнаються, оскільки ОСОБА_3 оформила у свою власність будинок, який капітально відремонтовано за часів шлюбу та за сумісні кошти із ОСОБА_1

Крім того, автомобіль АUDI 100 продано за їх згодою в період шлюбу, а вказаний ОСОБА_3 договір про поділ майна подружжя від 19.11.2010 року, за яким житловий будинок передано у власність ОСОБА_3, а автомобіль - у власність ОСОБА_1, є недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов. Зазначали, що фактично новий житловий будинок побудовано та оформлено у свою власність ОСОБА_3 в 2011 році після розірвання шлюбу та за її власні кошти. Будівництво виконувала найнята нею бригада будівельників із Закарпаття.

Крім того, спільний автотранспортний засіб продано ОСОБА_1 без її згоди. Кошти від продажу автомобілю вона не отримувала, тому претендує на грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього майна.

Договір про поділ майна подружжя від 19.11.2010 року укладався та підписувався ОСОБА_1 добровільно, а надані ним докази щодо його участі в будівництві спірної нерухомості є неналежними.

Дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, поясненням сторін та показам свідків, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1, зустрічний позов ОСОБА_3 необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, посилаючись на те, що житловий будинок по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві придбано і вподальшому капітально відремонтовано в період шлюбу та за сумісні кошти із ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 355-357 ЦК України просить визнати за ним право на 1/2 частину спільної сумісної власності, якою є спірний житловий будинок.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України "суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі".

Таким чином, виходячи із встановлених правил диспозитивності цивільного судочинства, судом вирішується спір щодо належності житлового будинку до об'єктів спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нерухомості.

Крім того, судом розглядається зустрічний позов ОСОБА_3 щодо визнання житлового будинку її особистою власністю та стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості спільного із ОСОБА_1 автомобілю АUDI 100.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони у справі не довели тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.03.1987 року по 06.11.2010 року, в період шлюбу за спільні кошти 30 липня 1997 року придбали та зареєстрували на ім'я ОСОБА_3 одноповерховий житловий будинок по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві на земельній ділянці площею 714 кв.м., який складається із глиняного житлового будинку "А", побудованого у 1975 році, із 25% зносом, житловою площею 56 кв.м., кам'яного сараю "Б", дерев'яної літньої кухні "В", цегляної вбиральні "Л", кам'яних гаражу "Г" та сараю "З", загорожень №№ 5-8 та споруд № 2,3,11 загальною вартістю 18829 гривень (а.с. 6, 49-50, 52).

Крім того, 21.05.2005 року подружжям ОСОБА_3 придбано легковий автомобіль АUDI 100, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 51).

Наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджено, що шлюб між подружжям ОСОБА_3 розірвано 06 листопада 2010 року Корабельним відділом РАГС Миколаївського управління юстиції, актовий запис № 263 (а.с. 52).

Із позовної заяви ОСОБА_1 та його пояснень у судовому засіданні вбачається, що після розірвання шлюбу позивач виїхав на постійне проживання до Російської Федерації (а.с. 3-4).

Посилання ОСОБА_1 на його безпосередню участь у капітальному ремонті спірної нерухомості за часів шлюбу із ОСОБА_3 спростовується належними доказами.

Так, представлені ОСОБА_3 та досліджені судом накладні, товарні чеки та акти підтверджують, що після розірвання шлюбу, а саме з грудня 2010 року по березень 2011 року відповідач ОСОБА_3 придбала будівельні матеріали, вікна, двері, побутові прилади, сантехнику та інше майно, використане для будівництва та обладнання спірної нерухомості, на загальну суму, перевищуючу 240 000 гривень (а.с. 133-159, 168-171).

За розпорядженням голови адміністрації Корабельного району м. Миколаєва від 15.06.2011 року № 290 р на підставі заяви ОСОБА_3 від 20.05.2011 року визнано готовим до експлуатації нелажний ОСОБА_3 та розташований по вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві житловий будинок літ. А-2 за рахунок проведення у житловому будинку капітального ремонту на 1-му поверсі (загальна площа 76.10 кв.м., житлова - 66,50 кв.м.), житлової надбудови 2-го поверху (площа забудови 132,0 кв.м. , загальна площа 76,10 кв.м., житлова площа 64,80 кв.м.); нежитлової прибудови літ. "А-1" (площа забудови 41.40 кв.м., загальна площа 30 кв.м.); загальна площа будинку становить 211,80 кв.м.; житлова - 131,30 кв.м. (а.с. 111-112).

На підставі технічного висновку стану конструкцій житлового будинку по вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві (а.с. 125-132) та висновку КП "Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації" від 13.07.2011 року щодо можливості оформлення права власності на будинок за ОСОБА_3 (а.с. 55) рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 802 від 22 липня 2011 року оформлено "право власності на житловий будинок літ. А-2 загальною площею 211,80 кв.м., житловою площею 131,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 за громадянкою ОСОБА_3 Георгієвною." (а.с. 56-57).

У відповідності із вказаним рішенням виконкому міської ради ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на цей житловий будинок від 08.08.2011 року (а.с. 62), яке зареєстровано 16.08.2011 року у ММБТІ (а.с. 63).

Аналіз досліджених доказів дозволяє суду зробити висновок, що після розірвання шлюбу із позивачем ОСОБА_3 самостійно та за власний рахунок побудувала фактично новий двоповерховий житловий будинок, який за своїми технічними характеристиками та значними витратами на будівництво кардинально відрізняється від попереднього одноповерхового глиняного будинку, придбаного за часів шлюбу з ОСОБА_1

За ч. 2 ст. 331 ЦК України "право власності на новостворене майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийнтяття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації"

Таким чином, право власності на спірну нерухомість ОСОБА_3 набула з моменту державної реєстрації свого права, тобто 16.08.2011 року (а.с. 63).

Позивач ОСОБА_1 не представив суду жодного доказу щодо будівництва новоствореного житлового будинку в період шлюбу та за спільні кошти із ОСОБА_3, а представлені ним докази його участі у бідівництві нерухомості, на переконання суду, є необгрунтованими, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 58 ЦПК України - неналежними.

До зазначених доказів суд відносить представлені позивачем фотознімки сторін та інших осіб на фоні будівлі без підтвердження часу, місця та об'єкту фотографування.

Крім того, посилання позивача та його представника ОСОБА_2 на письмові пояснення ОСОБА_1 про початок реконструкції будинку у 2006 році та стосовно плану розміщення приміщень та комунікацій нового будинку, використаних будівельних матеріалів, об'єму будівельних робіт тощо, на думку суду, є безпідставними, оскільки спростовується дослідженими судом доказами.

Із висновків судової будівельно-технічної експертизи від 26.08.2014 року № 125-104, проведеної на підставі ухвали суду від 06 червня 2014 року, вбачається суттєва невідповідність вказаних позивачем у письмовому поясненні та схемі конструктивних елементів приміщень, використаних будівельних матеріалів, облаштованих інженерних комунікацій тощо тим, що зафіксовано при проведенні експертного дослідження.

Суд також не приймає до уваги покази допитаного за клопотанням позивача ОСОБА_6, свідчення якого не стосуються обгрунтування позовних вимог.

З таких же підстав суд не враховує покази допитаних за клопотанням ОСОБА_3 свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Таким чином, суд прийшов до висновку про недоведенність позову ОСОБА_1 щодо набуття у відповідності до ст. 60 Сімейного Кодексу України права спільної сумісної власності на спірний будинок та на передбачений ст. 70 СК України розмір його частки у спільній сумісній власності колишнього подружжя.

Відповідачем ОСОБА_3 не заперечується факт купівлі-продажу у 1997 році будинку по вул. 295 Стрілецької Дивізії, його подальшу газіфікацію тощо, що у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Разом з тим, ОСОБА_1 позовні вимоги стосовно права власності на придбану в період шлюбу нерухомість не заявляв, а відтак суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позову про право власності на частку новоствореного майна.

Суд також не вбачає підстав для задовлення зустрічного позову ОСОБА_3 в частині визнання нерухомого майна особистою власністю, оскільки її право власності на новостворений житловий будинок по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві визнано органом місцевого самоврядування, пройшло відповідну державну реєстрацію та підтверджено цим судовим рішенням, відтак не потребує такого повторного визнання в судовому порядку.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частину спільного автомобілю АUDI 100, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України суду не надано доказів продажу автомобілю ОСОБА_1 без погодження із колишньою дружиною та після розірвання шлюбу.

До того ж, ОСОБА_3, посилаючись на укладений із ОСОБА_1 договір про поділ майна подружжя від 19.11.2010 року, у судовому засіданні фактично визнавала за колишнім чоловіком одноособове право власності на цей автомобіль (а.с. 53).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовів, питання про розподіл судових витрат, передбачений ст. 88 ЦПК України, судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 208-209, 212-215 та 218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою власністю та стягнення грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобілю - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Безпрозванний