Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3251/14-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія 46 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, Коростенського районного сектору державного управління державної міграційної служби в Житомирській області, за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Стермигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області, за участю Коростенської міжрайонної прокуратури Житомирської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, зняття їх з реєстрації та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду даним позовом. Просила визнати відповідача ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, 2006 року народження, ОСОБА_5, 2011 року народження такими, що втратили право на житло - будинок АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації. Також просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на зазначене житло та виселити її з нього без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2014 року вона є власником будинку АДРЕСА_1, попереднім власником якого був її покійний чоловік ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_2 за життя ОСОБА_6, без дозволу останнього самовільно вселилася в даний житловий будинок і проживає там до цього часу. На її вимогу залишити будинок, ОСОБА_2 не реагує.

Крім того, в зазначеному житловому будинку значаться зареєстрованими, але фактично не проживають відповідач ОСОБА_3 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Вважає, що відповідачами порушується її право власності на нерухоме майно, а саме на належний їй житловий будинок, а тому просила задовольнити позов.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання їй іншого житлового приміщення.

Визнано ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житлом - будинком АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині визнання втратившими право на користування житлом, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в цій частині за безпідставністю.

Зокрема зазначає, що в даний будинок вселилася та зареєструвалася зі згоди попереднього власника будинку, де і проживає до цього часу з двома неповнолітніми дітьми. В подальшому між нею та власником було укладено усну домовленість про те, що вона придбає даний будинок за обумовлену суму коштів. Але сторона своїх умов не виконала та в подальшому збільшила суму, яку вона мала сплатити за будинок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. А саме, пунктом 3, 10 ч.2 ст.16 ЦК передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 20.02.2014 року є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.4 - 7).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний вище будинок було зареєстровано 20.02.2014 року (а.с.7 на звор.)

Правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку не оскаржено.

Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 не була та не є членом сім'ї колишнього власника спірного будинку, з дозволу якого вселилась в нього. Не є відповідачка і членом сім'ї нового власника будинку ОСОБА_1 та не була наділена останньою правом користування ним. Зокрема, договору найму житла з позивачкою, як його власником не укладала, витрат по утриманню спірного житла не несе, за користування будинком оплати не проводить.

Встановивши наведені вище обставини, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відповідачем ОСОБА_3 створюються перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном та постановив рішення про їх усунення шляхом визнання відповідачки та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування цим будинком.

Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про те, що в даний будинок вселилася та зареєструвалася зі згоди попереднього власника будинку, з яким було укладено усну домовленість про купівлю цього будинку в майбутньому, не мають правого значення і не спростовують висновків суду, оскільки спірні правовідносини склалися з новим власником цього майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційних скарг відсутні.

В решті судове рішення, а саме про виселення ОСОБА_2, сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перевірки його законності апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року у частині задоволення позову до ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді