Ухвала

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, сплату компенсації, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2003 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, а у 2006 році уклала з ним шлюб від якого у них народилась дитина.

Вказувала, що під час фактичних шлюбних відносин ними була придбана квартира та автомобіль, які позивач вважала спільною сумісною власністю.

Посилаючись на наведене, просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з січня 2003 року по

1 липня 2006 року, зобов'язати відповідача сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 74 907 грн за продану квартиру АДРЕСА_1, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «Хюндай Матрікс».

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності.

Просив суд встановити факт проживання однією сім'єю без

реєстрації шлюбу з вересня 2000 року по серпень 2004 року, а також

з жовтня 2005 року по лютий 2009 року, визнати квартиру АДРЕСА_2 спільно набутим майном подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 9 грудня

2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля «Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, свідоцтво про

реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2, державний номерний

знак НОМЕР_1.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року рішення суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину автомобіля змінено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину автомобіля «Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, свідоцтво про

реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2, державний номерний

знак НОМЕР_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що з 26 грудня 1992 року по

12 серпня 2003 року ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, а 15 листопада 2001 року позивач придбала квартиру АДРЕСА_2.

15 вересня 2004 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

1 квітня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, від якого у них народився син - ОСОБА_6 (а.с. 13-14).

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від

4 липня 2008 року № А01-15000-040708, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали автомобіль «Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, вартістю

13 050,00 дол. США (а.с. 56-63).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 6 червня

2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано

а.с. 135).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд в частині відмови сторонам в позовах про встановлення фактів перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю і стягнення грошової компенсації за 1/2 її частини, визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_2 і права власності на 1/2 її частини, дійшов вірного висновку згідно із наявними у матеріалах справи доказам та встановленим фактам.

Також, вірними є висновки судів про те, що автомобіль «Хюндай Матрікс» був придбаний сторонами в період шлюбу і підлягає поділу.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку визнаючи за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спірного автомобіля, оскільки датою припинення шлюбних відносин є

січень 2012 року, що встановлено рішенням суду від 6 червня 2013 року, а сплата коштів за вказаний автомобіль відбулась 5 березня 2012 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями меморіальних ордерів, виданих на ім'я ОСОБА_4, що не було спростовано ОСОБА_3

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 було сплачено

4 419,74 дол. США, що складає 1/3 частину від загальної суми придбаного автомобіля «Хюндай Матрікс» і сплата цих коштів відбулась вже після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3, тому апеляційний суд дійшов вірного висновку про необхідність поділу саме 2/3 частини автомобіля у рівних частках по 1/3 частині кожному, оскільки встановлені обставини у судовому рішенні від 6 червня 2013 року, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 3 статті

61 ЦПК України).

Апеляційним судом правильно встановлено обсяг спільно нажитого майна подружжя, наявного на час припинення шлюбу та вірно з'ясовано джерело і час його придбання з урахуванням вказаних норм законів та роз'ясненням викладених у вказаній постанові пленуму Верховного Суду України.

Судова колегія дійшла висновку, що судами вірно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що судові рішення ухвалені з додержанням норм

матеріального і процесуального права, касаційна скарга підлягає відхиленню згідно із положеннями ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 332, 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 9 грудня

2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак