АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/355/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Нестерук Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у червні 1992 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народився син ОСОБА_8, який 17 жовтня 2009 року змінив прізвище з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8».

28 квітня 2000 року зареєстровано розірвання шлюбу між нею та відповідачем і в даний час вони проживають окремо.

Зазначала, що син навчається в інституті інженерно-екологічних систем Одеської державної академії будівництва та архітектури денної форми навчання з 01 вересня 2014 року.

Угоди про добровільну сплату аліментів між ними до цього часу не досягнуто.

Відповідач працює водієм та має постійний заробіток, а тому має змогу надавати фінансову допомогу сину, тому просила стягнути аліменти на її користь з ОСОБА_6 в розмірі 25 відсотків від його заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини на весь період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років та судові витрати на правову допомогу з відповідача на її користь.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6, на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8 аліменти в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, а саме з 22 вересня 2014 року і до досягнення сином 23 років або до припинення навчання.

Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року, ухваливши по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, оскільки є особою працездатного віку та при бажанні може влаштуватися на роботу.

З такими висновками суду судова колегія погодитися не може виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками є позивачка та відповідач ОСОБА_6 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_2 ОСОБА_8 змінив ім'я на ОСОБА_8, про що в Книзі реєстрації зміни імені 17 жовтня 2009 року зроблено відповідний актовий запис(а.с. 8).

Згідно довідки Озірнянської сільської ради №870 від 19 вересня 2014 року ОСОБА_8 дійсно знаходиться на утриманні матері ОСОБА_7.(а.с.9).

З довідки Одеської державної академії будівництва та архітектури від 11 вересня 2014 року № 117 вбачається, що ОСОБА_8 дійсно є студентом інституту Інженерно-екологічних систем Одеської державної академії будівництва та архітектури держбюджетної, денної форми навчання та закінчує навчання 30 червня 2015 року (а.с. 10).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України).

За змістом зазначених статей ОСОБА_7 має право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього, а з врахуванням того, що останній є дієздатним, то аліменти мають бути стягнуті на його користь, а не інших осіб.

Крім того, пп. 3 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Тобто, право на звернення до суду з позовом не наділяє ОСОБА_7 правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в т. ч. і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Ці положення закону при вирішенні даного позову не враховані, аліменти стягнуті на користь матері повнолітнього.

У пп. 1 п. 20 вищезазначеної постанови судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 10 листопада 2014 року, виданої уповноваженому власнику житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_6 про те, що до складу сім'ї входять: ОСОБА_6, ОСОБА_11 (дружина) та ОСОБА_12 (син)(а.с.22).

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьками якого є відповідач ОСОБА_6 та ОСОБА_11.(а.с.21).

Відповідно до довідок № 4009 та № 254 від 10 листопада 2014 року Берегівського міськрайонного центру зайнятості, дружина відповідача ОСОБА_11 перебуває на обліку як безробітна з 19 березня 2014 року (а.с.24), а відповідач ОСОБА_6 не перебуває на обліку безробітних(а.с.23).

В позовній заяві ОСОБА_7 зазначала, що відповідач працює водієм, проте матеріали справи не містять даних про працевлаштування відповідача та про розмір його заробітку, також встановлено, що на його утриманні знаходиться дружина та неповнолітній син. Крім того, матеріали справи не містять жодних розрахунків витрат пов'язаних із навчанням, а з довідки навчального закладу вбачається, що ОСОБА_8 навчається на держбюджетній формі навчання.

Таким чином, задовольняючи частково позов суд першої інстанції не врахував положень чинного законодавства якими визначено обставини за яких можливе стягнення аліментів на повнолітніх дочку (сина) та порядок звернення з позовом про їх стягнення.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та вважав доведеними обставини, що мають значення для справи при фактичній їх відсутності, судова колегія уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :