Справа № 686/6702/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2015 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Самчук Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Хмельницького нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання її спільною власністю та поділ майна подружжя та справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Хмельницького нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання її спільною власністю та поділ майна подружжя вказавши, що з 1992 року по 2009 рік вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. З 1994 року по серпень 2012 року вони проживали у квартирі АДРЕСА_2. Відповідач ОСОБА_2 16 жовтня 1992 року за договором дарування отримав у власність квартиру АДРЕСА_1, яку 13 вересня 1994 року за договором міни обміняв на квартиру АДРЕСА_2.

06 жовтня 1994 року ОСОБА_2 та вона прописалися у квартирі АДРЕСА_2, а тому вона поселилася у вказану квартиру в якості члена сім»ї власника, як дружина. Після припинення подружніх відносин у 2009 році залишилася зареєстрованою та проживати у ці квартирі.

Згідно ст.ст. 57,60 Сімейного кодексу України вона вважає, що квартира АДРЕСА_2, яка була придбана по договору міни на квартиру АДРЕСА_1

- 13 вересня 1994 року набута ОСОБА_2 під час шлюбу з нею і є спільною сумісною власністю.

У відповідності до п. 1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти між собою договір-продажу, міни, дарування, довічного утримання, застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визнання та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Однак відповідач реалізував вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 29 вересня 2013 року ОСОБА_3, чим порушив право користування та розпорядженням майном належним на праві спільної сумісної власності і їй.

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказавши, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу ОСОБА_4 вона придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2. В ці квартирі на сьогоднішні день зареєстрована ОСОБА_1, колишня дружина попереднього власника , яка не являється членом її сім»ї та в квартирі не проживає. Як з'ясувалося попередні власник - ОСОБА_2 з 25.08.2009 року не перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, а в квартирі АДРЕСА_2, яка належала йому на праві особистої приватної власності, вона не проживає з 2005 року.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здісненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження майном. Зареєстрована на сьогоднішні день ОСОБА_1 в її квартирі порушує її право власності, окрім того збільшується розмір її витрат по оплаті комунальних послуг.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечують.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі.

ОСОБА_3 та представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, свої позовні вимоги підтримали.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися направили до суду заяви про слухання справи у їх відсутність.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання її спільною власністю та поділ майна подружжя задоволенню не підлягає, позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що ОСОБА_2 16 жовтня 1992 року за договором дарування отримав у власність квартиру АДРЕСА_1, яку 13 вересня 1994 року за договором міни обміняв на квартиру АДРЕСА_2.

29 грудня 1992 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який було розірвано у 2009 році.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, оскільки ОСОБА_2 став її власником в наслідок обміну квартири АДРЕСА_1 яка була його особистою власністю.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що одноособовий власник квартири мав право на продаж належної його квартири, а тому підстави для визнання недійсним договору купівлі -продажу квартири, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її розподілу відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням суд враховує, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.. 383 ЦК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Оскільки ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_2, вона не є членом сім»ї власника тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання АДРЕСА_2 є правомірні.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того за змістом ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 права користування квартирою, що належить на праві власності ОСОБА_3 є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі .

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV, Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року, ст.ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 57 СК України, ст.ст. 10,11,60, 61, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Хмельницького нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання її спільною власністю та поділ майна подружжя відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, що належить ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 243 гривні 60 копійок сплоченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: