Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Галущенко Ю.А. Суддя доповідач Бондар М.С
24 березня 2015 року Е.у.н.336/7794/13
Справа № 22ц/778/1772/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Кримська О.М.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.12.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, посилаючись на те, що за кредитним договором № ZP0NAЕ0000097 від 21.04.2006 року відповідач, на придбання автомобіля, одержав в Банку 32 239,05 американських долара в тому числі: 24500 доларів США на придбання автомобіля та 7739,05 доларів США на оплату разових страхових платежів, комісії зі сплатою 10,5 6% річних на строк до 21.04.2011 року. Про те свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на виконував. У зв'язку з цим станом на 28.08.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 21 977,54 долара США, із яких: заборгованість за кредитом - 7920,69 долара США, заборгованість за процентами - 7594,29 долара США, заборгованість за комісією - 260,39 долара США та пеня - 6202,17 долара США. Виконання умов договору боржник забезпечив заставою, предметом якої став автомобіль Mercedes-Benz моделі 313CDI типу Т3, належний відповідачу, вартістю 105 040 грн. Тому Банк просив звернути стягнення на вказаний автомобіль, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу ПАТ КБ "ПриватБанк" та витребувати автомобіль від Заставодавця разом з реєстраційним посвідченням та комплектом ключів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.12.2014 року заявлені вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати ухвалене рішення стверджуючи, що суд неправильно застосував норми матеріального права та неправильно визначився з обставинами справи в частині застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції змінює рішення суду у разі невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи видно, що за кредитним договором № ZP0NAЕ0000097 від 21.04.2006 року відповідач, на придбання автомобіля, одержав в Банку 32 239,05 американських долара в тому числі: 24500 доларів США на придбання автомобіля та 7739,05 доларів США на оплату разових страхових платежів, комісії зі сплатою 10,5 6% річних на строк до 21.04.2011 року (а.с.11).

Виконання своїх зобов'язань позичальник забезпечив заставою, предметом якого став належний йому автомобіль Mercedes-Benz моделі 313CDI типу Т3, належний відповідачу, вартістю 105 040 грн. (а.с.14).

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст.589,590 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, звернення стягнення на предмет застави є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання.

Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник не виконував належно. У зв'язку з цим, станом на 28.08.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 21 977,54 долара США, із яких: заборгованість за кредитом - 7920,69 долара США, заборгованість за процентами - 7594,29 долара США, заборгованість за комісією - 260,39 долара США та пеня - 6202,17 долара США (а.с.5,56).

Розрахунок заборгованості складений банківською установою у письмовій формі в тому числі і з часовими оплатами й він не оспорений (а.с.56).

Строк дії укладеного договору сплив 21 квітня 2011 року, однак Позичальник не повернув банку всі кошти встановлені умовами кредитної угоди.

11 липня 2013 року Банк надіслав відповідачу повідомлення-вимогу про негайне погашення заборгованості та перелік сум платежів які входять до заборгованості (а.с.9,10).

Положеннями ст.1 Закону України "Про заставу" та ст.572 ЦК України визначено, що застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частин 1,2 ст.20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч.1 ст.589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Приписами частин 1,2 ст.590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 15.7.3,15.8,15.9 Договору Застави, передбачено, що банк має право стягнути кредит, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при невиконанні умов кредитного договору.

Згідно зі ст.25 Закону України від 2 жовтня 1992 року "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства заставодержателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й продаж предмета такого обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах .

Визначений позивачем спосіб реалізації предмета застави - шляхом надання ПАТ КБ "Приватбанк" права продажу вказаного автомобіля з укладенням від імені Позичальника договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України та наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного предмета застави відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору (п.17.10,п.23).

Стосовно аргументів скарги щодо складових частин боргу та спливу строків позовної давності для звернення до суду.

Отримуючи грошові кошти за кредитним договором відповідач прийняв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати платежі передбачені умовами договору та комісію.

При цьому, розмір комісії був встановлений у розмірі 0,25% від суми отриманого кредиту (п.1.1 Договору а.с.11).

В такому разі, твердження скарги з приводу включення до заборгованості платежів за оплату комісії не є виправданими.

Як спостерігається із розрахунків заборгованості боржник перестав в повному обсязі оплачувати передбачені договором кошти, починаючи з 22.12.2009 року (а.с.7).

Однак, протягом дії договору він вносив до каси Банку грошові платежі й це відбувалось у червні,липні,серпні, вересні,жовтні, листопаді 2010 року, травні,червні 2011 року, березні, липні 2013 року (а.с.7,7-б).

При їх платежів, позичальник не конкретизував їх направленість.

Статтею 534 ЦК України встановлена черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями у разі недостатності суми проведеного платежу.

Так, умовами п.3.3,3.5 кредитного договору встановлена черговість погашення заборгованості та право банку змінювати черговість

Отже, у справі була домовленісті про першочергове використання внесених платежів для погашення заборгованості за попередні місяці.

Підписавши договір відповідач погодився з такими умовами, використовував кредитні кошти та вносив на рахунок банку суми за користування кредитом, а отже визнавав свою заборгованість за минулий час, за які періоди він сплачував заборгованість.

У погодженому порядку погашення кредитної заборгованості Банк здійснював погашення заборгованості, яка були сплачена боржником на виконання зобов'язань за кредитним договором, а останній продовжував користуватися кредитними коштами увесь строк дії кредитного договору.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності.

З огляду на викладене, зауваження скарги з цього питання є сумнівними.

У той же час, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості пені має бути скорочений до річного строку з урахувань норм п.2 ст.268 ЦК.

За повідомленням Банку сума пені в межах річного строку становить - 3849 доларів США.

В такому разі, сума заборгованості в цій частині позову та загальна сума заборгованості має бути уточнена, а рішення змінено.

Керуючись ст.307,309,313,314,316317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.12.2014 року у цій справі змінити, доповнивши його абзац третій після слів "… в органах ДАІ" наступним: ", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZP0NAЕ0000097 від 21.04.2006 року у розмірі - 19624,37 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом - 7920,69 долара США, заборгованість за процентами - 7594,29 долара США, заборгованість за комісією - 260,39 долара США та пеня - 3849 долара США."

Решту рішення залишити без змін.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: