Провадження № 2/641/92/2015 Справа № 641/4560/14-ц
23 лютого 2015 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді - Чайка І.В.
за участю секретаря - Алієвої І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору купівлі- продажу від 17.02.2010 року, позивач купив у відповідача ОСОБА_2 однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1, вартість якої згідно договору становила 246000, 00 гривень.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 були частково задоволені, у тому числі був визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 17 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року було змінено рішення суду першої інстанції: у задоволенні позовних вимог у тому числі в частині визнання недійсним договіру купівлі-продажу від 17 лютого 20110 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року було скасовано, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2013 року залишено в силі.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2013 року, згідно з яким позивач фактично позбавлений права власності на спірну квартиру, а відповідач ОСОБА_3 став її власником, набуло чинності. Грошові кошти у сумі 246 000,00 грн., які позивач сплатив за квартиру відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2010 року, залишилися у останнього. У добровільному порядку відповідач вказані кошти не повертає, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 246000,00 грн. та 3% річних в сумі 31137,53 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з»явились. Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи за його відсутністю, в порядку заочного провадження , на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Письмових заперечень проти позову суду не надав.

За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 лютого 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, р. №553 ОСОБА_1 придбав у відповідача ОСОБА_2 однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п.3 договору купівля квартири була здійснена позивачем за суму 246 000,00 грн.(а.с.5)

Як свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 17.02.2010 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем . ( а.с.8)

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2013 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ЖК «Холодногорський-2», треті особи приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у родинних відносинах, визнання права власності у порядку спадкування, визнання угоди недійсною, витребування майна з чужого незаконного володіння, позовні вимоги ОСОБА_3 були частково задоволені, у тому числі був визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 17 лютого 20110 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1. ( а.с.10-13)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року було змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 року та у задоволенні позовних вимог у тому числі в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 лютого 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, а також визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено. (а.с.14-21)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року було скасовано, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2013 року залишено в силі.

Отже, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2013 року, яким ОСОБА_1 фактично був позбавлений права власності на спірну квартиру, а відповідач ОСОБА_3 став її власником, набуло чинності.

Як зазначає позивач, грошові кошти у сумі 246 000,00 грн., які він сплатив за квартиру відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2010 року, залишилися у відповідача, який в добровільному порядку відмовляється повернути кошти позивачу.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В силу вимог ч.2 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи , яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно частини 2 статті 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України за користування чужими грошовими коштами застосовується 3% річних, якщо сторони в договорі не встановили інший розмір відсотків.

Отже , із розрахунку що сума коштів що підлігає стягненню з відповідача становить 246000,00 грн., а період прострочення з 17.02.2010 року по 07.05.2014 року , у зв'язку з чим сума 3% річних становить 31137 ,53 коп.

Таким чином, враховуючи що договір купівлі-продажу від 17 лютого 2010 року, який укладено між сторонами по справі, та відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 246000, 00 гривень, був визнаний недійсним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 246000,00 гривень, а також 3% річних в сумі 31137, 53 гривень.

Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10,11, 88, 209,212,214-215, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( Іден. № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 належні йому грошові кошти в розмірі 246000 грн.00 коп., 3% річних в сумі 31137 грн. 53 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору розмірі 2771 грн. 39 коп., а всього підлягає стягненню 279908 грн.91 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Чайка