Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/271/15 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 18 травня 2007 р. між ними та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 30 квітня 2014 р. має заборгованість 18231,83 грн., яка складається з наступного: 4659,89 грн. - заборгованість за кредитом; 13571,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 5079 грн., яка була стягнена судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду від 15.05.2008 р. про стягнення з відповідачки на користь позивача, різниця становить - 13 152,83 грн.; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 657,64 грн. - штраф складова).

Крім того, зазначав, що за вказаним кредитним договором строк позовної давності не пропущений за таких обставин: останній платіж сплачено 11 травня 2011 р. в розмірі 191,92 грн., порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості графи № 3 та № 5, в разі несплати чергового платежу сума ставала простроченою, сума поточної заборгованості зменшувалась на вказаний щомісячний платіж, сума простроченої - збільшувалась на цю суму. Останній платіж для погашення заборгованості відповідачка повинна була зробити 29 березня 2012 р. Після цього строк заборгованості за тілом кредиту повністю вийшов на прострочку. Посилаючись на ці обставини просив задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як установлено судом, 18 травня 2007 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9-15).

Згідно з розрахунком банку відповідачка станом на 30 квітня 2014 р. має заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 13 152,83 грн.; а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та , штраф (процентна складова) - 657,64 грн. (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення заявила про застосування строків позовної давності (а.с. 53).

Доводи апелянта про те, що останній платіж за кредитом відповідачка мала сплатити 29 березня 2012 р., а тому висновок суду про сплив строку позовної давності є хибним, необґрунтовані.

За судовим наказом, виданим Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 15 травня 2008 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором 5 079 грн. (а.с. 6).

З розрахунку банку вбачається, що до зазначеної суми, стягнутої за судовим наказом, входила вся сума кредиту, а не тільки її прострочена частина (а.с. 7).

Судом установлено, що останній раз ОСОБА_3 внесла кошти за цим картковим рахунком 11 травня 2011 року (а.с. 8) .

Позов про стягнення кредитної заборгованості пред'явлено банком 22 травня 2014 року.

З огляду на зазначене, висновок суду про відмову у задоволенні вимог позивача у зв'язку з пропуском строку позовної давності відповідає обставинам справи та закону. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: