Справа №489/6782/14-ц 26.05.2015 26.05.2015 26.05.2015
Провадження №22ц/784/1311/15 Головуючий в першій інстанції Кококрєв В.В.
Категорія 34 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Кудрі В.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

представника відповідачки ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_6, ОСОБА_4

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої неповнолітньою особою,

ВСТАНОВИЛА:

01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2099 грн., завданої неповнолітньою особою.

Позивач зазначав, що 21 квітня 2014 року він з дружиною придбав в магазині «Алло» мобільний телефон Fly IQ 4412 Quard Coral Blue вартістю 2099 грн. та подарували своєму сину ОСОБА_9. 25 квітня 2014 року, ОСОБА_9, який є учнем 10-А класу Миколаївського юридичного ліцею, взяв телефон у навчальний заклад та в ході виникнення конфлікту з ОСОБА_6 телефон був пошкоджений останньою. Звернувшись до мати ОСОБА_6 - ОСОБА_4 для вирішення питання щодо сплати вартості ремонтних робіт, остання спочатку погодилася, а потім, дізнавшись, що сума буде дорівнювати вартості нового телефону вона відмовилася. Згідно висновку Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 29 травня 2014 року, подальша перевірка по вказаному факту припинена, на підставі ст. 194 КК України у зв'язку з малозначною сумою спричиненої шкоди.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 2099 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 1049 грн. 50 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та без повного з'ясування всіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, відповідачки ОСОБА_4 та її представника, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що у неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_9 наявна спільна вина в заподіянні шкоди, а тому стягнув з мати ОСОБА_6 - ОСОБА_4 половину вартості телефону.

Між тим, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Заподіяна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, за умови, що дії особи, що заподіяла шкоду є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого, може зобов'язати особу, яка заподіяла шкоду, відшкодувати її в натурі, (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2014 року ОСОБА_3 придбав в магазині «Алло» мобільний телефон Fly IQ 4412 Quard Coral Blue вартістю 2099 грн. (а.с. 7).

25 квітня 2014 року, ОСОБА_9, який є сином позивача та учнем 10-А класу Миколаївського юридичного ліцею, взяв телефон у навчальний заклад, яким користувався.

Подія, внаслідок якої телефон дістав механічного пошкодження, відбулась 25 квітня 2014 року.

Згідно висновку Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 29 травня 2014 року, подальша перевірка по заяві ОСОБА_3 про спричинення шкоди припинена, на підставі ст. 194 КК України (а.с. 9).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2, 3, 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з наступними змінами і доповненнями, при визначенні розміру відшкодування шкоди заподіяної майну слід врахувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування можливий. Коли відшкодування в натурі неможливе потерпілому відшкодуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості, на час розгляду справи, втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про дійсну вартість відновлювальних робіт пошкодженого мобільного телефону.

На ці обставини справи суд належної уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, суд не звернув увагу на положення ч. 2 ст. 1179 ЦК України якою передбачена відповідальність навчального закладу щодо відшкодування шкоди спричиненої особою, яка перебувала у закладі який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника.

Проте, Миколаївській юридичний ліцей, не притягнутий судом до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача).

Також не притягнутий до участі у справи і батько неповнолітньої ОСОБА_6, який відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України повинен нарівні з матір'ю неповнолітньої дитини нести відповідальність щодо відшкодування шкоди (за наявності вини неповнолітньої особи).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи з викладеного, залучення належного відповідача цілком розраховане лише на ініціативу позивача. Якщо відсутня така ініціатива, суд не має права залучати іншого відповідача ані замість неналежного відповідача, ані як співвідповідача. Якщо відповідач дійсно неналежний, що буде доведено в ході розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову.

У матеріалах справи відсутні будь-які клопотання з боку позивача про залучення до участі у справі в якості відповідачів Миколаївського юридичного ліцею та батька неповнолітньої ОСОБА_6

Проте, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності, чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої неповнолітньою особою - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді