Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Долі В.А.

при секретарі Глотовій П.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мякішева С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (далі - ТзОВ «Делівері) про відшкодування вартості втраченого вантажу, відшкодування збитків, стягнення моральної шкоди, суд -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з ТзОВ «Делівері» на свою користь 7 669 грн. відшкодування вартості втраченого вантажу та 5 000 грн. моральної шкоди.

У позові зазначається, що 13 вересня 2014 року в регіональному представництві відповідача що за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_1 був відправлений вантаж вагою 26,5 кг. на ім'я ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується квитанцією № . Вартість втраченого вантажу складає 7 669 грн. Вантаж адресату не був доставлений, у зв'язку з чим 01 жовтня 2014 року позивач подала заяву про розшук втраченого багажу. Оскільки повідомлень про результат розшуку багажу не отримала, 03 листопада 2014 року знову звернулась до відповідача з такою заявою. Не отримавши жодної відповіді 20 листопада 2014 року позивач надіслала відповідачу заяву - претензію, яка теж залишилась без реагування. Також зазначається, що позивач неодноразово користувалася послугами відповідача, однак в порушення ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав їй повної інформації щодо забезпечення та гарантій надання послуг, про можливість страхування вантажу та необхідність декларування вартості вантажу, що передбачено п.1.2 Правил транспортного експедирування вантажу, затверджених наказом Товариства з обмеженою відповідальність «Делівері» №39 від 20.11.2002 року. Такі дії відповідача, позивач розцінює як свідоме ухилення від надання інформації з метою уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов'язань. Кожного разу квитанція для відправлення вантажу заповнювалася працівником відповідача, до того ж в самому бланку квитанції такої строки як вартість багажу немає. Відповідно до положення ст. 924 ЦК України, п.7.3 вищезазначених Правил, відповідач несе відповідальність у разі втрати чи недостачі вантажу у розмірі вартості втраченого чи недостатнього вантажу. У зв'язку з втратою вантажу, позивач змушена була закупити заново речі, у зв'язку з чим понесла додаткові витрати. Звістка про неотримання вантажу адресатом була для неї несподіваною та неприємною. До теперішнього часу вона намагається знайти товар, витрачає додатково час, душевні сили. У зв'язку з небажанням відповідача врегулювати спір в добровільному порядку, звернення до суду є для позивача неприємною процедурою, вимагає додаткових фізичних і моральних зусиль. Таким чином, діями відповідача їй заподіяно моральної шкоди, яку оцінює у 5 000 грн.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 підтримала позов, з викладених у ньому підстав, просила задоволити позовні вимоги повністю. У зв'язку з поданими представником відповідача запереченнями додатково вказала, що посилання відповідача на положення згаданих Правил, згідно яких, якщо вартість вантажу не оголошена, матеріальна відповідальність встановлюється у розмірі не більше 1 000 грн., є неправомірним, оскільки відповідач внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань повинен відшкодувати шкоду у розмірі фактичного збитку, що становить 7 669 грн. Перелік втрачених речей підтверджується письмовими поясненнями вантажоотримувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Крім цього, внаслідок втраченого товару, було сформоване аналогічне замовлення, що підтверджується видатковими накладними та роздруківкою товарів.

Представник позивача ОСОБА_6 дала суду аналогічні показання, просила позов її довірительки задоволити повністю.

Представник відповідача Мякішев С.В. позов заперечив та вказав, що ТОВ «Делівері» (Експедитор) здійснює свою діяльність керуючись при цьому «Правилами транспортного експедирування вантажів (багажу)», розроблених ТОВ «Делівері» у тому числі «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» затверджених наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 р. Згідно Квитанції про прийняття вантажу № від 13.09.2014 р. від вантажовідправника ОСОБА_1, г. Рівне на адресу одержувача ОСОБА_4, м. Сєвєродонецьк, був відправлений вантаж, вагою 26,5 кг., об'ємом -0,05. У вказаній квитанції відсутня строка «вартість вантажу», проте міститься строка про цінність вантажу, яка позивачем не була заповнена. Можливість страхування вантажу передбачена самою формою Квитанції, в якої є розділ «Страхування». Згідно п. 7.9 зазначених Правил транспортного експедирування вантажів, замовник самостійно вирішує страхувати або не страхувати свій вантаж (багаж). Пунктом 7.10 цих же Правил передбачено, що у випадках, якщо цінність вантажу не вказана, вантаж не застрахований в індивідуальному порядку, матеріальна відповідальність Експедитора перед Замовниками встановлюється в розмірі фактичного збитку, але не більше 1000 грн. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач самостійно не скористалась правом страхування вантажу, крім цього не надала суду жодних доказів, які підтверджують розмір фактичної шкоди та доказів заподіяння моральної шкоди.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено що і не оспорюється сторонами що згідно Квитанції про прийняття вантажу № від 13.09.2014 р. від вантажовідправника ОСОБА_1, г. Рівне на ім'я ОСОБА_4, на адресу АДРЕСА_2 був відправлений вантаж, вагою 26,5 кг., об'ємом 0,05. Вантаж адресату доставлений не був, а був втрачений.

Як стверджує позивач, вартість втраченого вантажу становить 7 669 грн.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), Правилами транспортного експедирування вантажів ТОВ «Делівері» (наказ № 39 від 20 листопада 2002 року) (далі Правила) та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» затверджених наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 р.

Позивач доводить, що неодноразово користуючись послугами відповідача, її жодного разу не було повідомлено про можливість страхування вантажу.

На думку суду, такі твердження позивача, спростовуються наступним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 15 Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. 2. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Разом з цим, у відповідності до п.п.п.п.1,2 ч.3 ст. 4 Закону, споживачі зобов'язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції.

Крім цього, п. 7.9 Правил передбачає можливість укладення замовником договору страхування, як разовий, так і генеральний на всі транспортування вантажу. Замовник самостійно вирішує страхувати або не страхувати свій вантаж (багаж). При відсутності страхування страховий платіж не стягується та страхова сума в квитанції не вказується.

Позивач, як споживач послуг наданих відповідачем та яка неодноразово користувалась наданими послугами, не скористалась самостійно своїм правом ознайомлення з Правилами/Документацією до початку користування послугами, та не застрахувала вантаж. Крім цього, сама форма Квитанції про прийом вантажу містить відомості про «Страхування».

Статтею 920 ЦК України, встановлена відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору перевезення, згідно якої у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно 924 цього ж Кодексу, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Факт втрати товару відповідачем не оспорюється, і обставин втрату товару яким перевізник (відповідач) не міг запобігти відповідачем не вказувалось.

Пунктом 7 Правил, встановлена відповідальність експедитора, страхування.

Так, п. 7.10 Правил передбачено, що у випадках, якщо цінність вантажу не вказана, вантаж не застрахований в індивідуальному порядку, матеріальна відповідальність Експедитора перед Замовниками встановлюється в розмірі фактичного збитку, але не більше 1000,00 (однієї тисячі) гривень.

В порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу не довела суду належними та допустимими доказами, що вартість втраченого багажу становить 7 669 грн.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що ОСОБА_1 був замовлений товар, а згодом 13 вересня 2014 вантаж (товар) був відправлений в м. Севєродонецьк на ім'я ОСОБА_4

Такі показання свідка лише вказують на обставини, які не оспорються сторонами.

Надані позивачем видаткові накладні датовані 02 жовтня 2014 року, роздруківки товарів та письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як докази вартості товару суд не приймає до уваги, як неналежні докази.

Таким чином, розглянувши справу в межах предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наданих сторонами кожного доказу окремо, суд прийшов до висновку, що позов в частині щодо вартості втраченого вантажу підлягає до задоволення частково, а саме на суму встановленого фактичного збитку, що виходячи з встановлених Правил становить 1 000 грн.,

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачі», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних переживаннях, суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений ОСОБА_1 суд вважає явно завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач, розмір відшкодування втраченого вантажу, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивача у розмірі, що наближений до розміру мінімальної заробітної плати, а саме в сумі 1 000 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (, р/р 1941, МФО 300528 в ПАТ «ОТП Банк») на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) гривень відшкодування вартості втраченого вантажу та 1 000 (одну тисячу) у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (, р/р 1941, МФО 300528 в ПАТ «ОТП Банк») в дохід держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійко судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис Доля В.А.

КОПІЯ ВІРНА

Суддя Доля В.А.

.