АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/954/15 Справа № 205/5041/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ 04 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 25 Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначеним рішенням ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та доказам по справі /а.с. 93-95/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно обмінного ордера № 134 виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, ОСОБА_4 на сім'ю із чотирьох осіб, у тому числі відповідача ОСОБА_3, надано право заняття у порядку обміну, житлового приміщення житловою площею 46, 99 кв. метри, яке складається з трьох кімнат та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 /а.с. 18/.

Відповідно до поквартирної картки 29.04.1987 року усі були зареєстровані в цій квартирі. Брат відповідача ОСОБА_5 був виписаний з квартири 08.07.1991 року, батько ОСОБА_4 виписаний з квартири 31.08.1991 року, а мати ОСОБА_6 виписана 06.12.1999 року /а.с. 67/.

07.09.1991 року позивач ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3, від шлюбу мають сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

12.05.1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 були зареєстровані у спірній квартирі /а.с. 67/.

14.09.1998 року шлюб було розірвано, про що Ленінським відділом РАЦС ДМУЮ зроблено актовий запис № 603 /а.с. 4/.

Позивач звертаючись до суду посилається на те, що починаючи з травня 2010 року відповідач ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживає, за ним зареєстрований житловий будинок у селі Євдокіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області де він і мешкає, а тому просить на підставі ст. 71 ЖК України визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через те, що він більше шести місяців в спірному приміщенні не проживає без поважних причин.

Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення необхідно їй для того, щоб зменшити комунальні платежі, та мати змогу приватизувати квартиру, що вона зробити не може через борги за сплату комунальних послуг та відмови відповідача від приватизації.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що його відсутність в квартирі не перевищує трьох місяців, він постійно спілкується з сином, дає позивачу гроші на сплату комунальних платежів, про заборгованість по платежам йому відомо від державних виконавців, заборгованість погашає він. Постійно відповідач не може проживати в квартирі через неприязні стосунки до нього зі сторони позивача, він неодноразово пропонував їй приватизувати квартиру та поділити майно на трьох, але позивач відмовляється.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через те, що спірна квартира у власності позивача не перебуває і відноситься до державного фонду, а діючим законодавством передбачено, що тільки власник може ставити питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Однак, з таким обґрунтуванням підстав відмови у задоволенні позовних вимог погодитися неможна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та діючому матеріальному закону, а тому колегія суддів приходить до висновку, щодо необхідності зміни обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

За змістом ст.71 ЖК України органи управління житловим фондом можуть заявляти вимоги про визнання когось із членів сім'ї наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зв'язку з тимчасовою відсутністю понад строк збереження останнього, якщо це змінює певні права й обов'язки зазначених органів (тягне за собою зняття наймача з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, припинення пільгової оплати комунальних послуг тощо).

У випадку, коли у визнанні тимчасово відсутнього члена сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням заінтересована решта членів сім'ї, а не орган управління житловим фондом, для якого це не створює нових прав та обов'язків і не змінює існуючих, зазначений орган не може звертатися з таким позовом.

Таким чином, ОСОБА_2, яка вселилася в квартиру на законних підставах має право звертатися з вищевказаним позовом, але при розгляді справ про право користування жилим приміщенням повинні притягатися всі повнолітні члени сім'ї наймача житлового приміщення, які проживають разом з ним.

Як вбачається з довідки КП «ЖЕП № 25» ДМР № 14193 від 18.11.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який не був залучений стороною по справі /а.с. 74/.

Вирішуючи спір, суд не виконав обов'язок, покладений на нього ч.4 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За положенням ст. 33 ЦК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У порушення вимог цієї статті, судом першої інстанції не вирішено питання про залучення ОСОБА_7 до участі у справі, а у суду апеляційної інстанції такі повноваження відсутні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або члени його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням.

Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу, такою що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбачені ст.71 або ст. 107 ЖК України.

Змінити підстави позову суд має право тільки за згодою позивача.

Звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким , що втратив право користування житловим приміщенням, позивач посилається на те, що той більше шести місяців не проживає у спірній квартирі, створив нову сім'ю та проживає за іншою адресою у квартирі іншої жінки, що є взаємовиключними підставами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування підставі відмови ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог - змінити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.