АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/451/2015 Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Категорія 51 Доповідач: Лісова Г.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 09 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Лісової Г.Є.
Суддів:Семиженка Г.В.
Бугрика В.В.
При секретарі:Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до дочірнього підприємства «Каzамета-Україна» ПП «Лаона» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати

В С Т А Н О В И Л А:

18.08.2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до дочірнього підприємства «Каzамета-Україна» ПП «Лаона» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати, посилаючись на те, що стягнена з ДП «Каzамета-Україна» приватного підприємства «Лаона» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 357773,56 грн. рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2012 року була перерахована йому відповідачем лише 11 липня 2014 року, не дивлячись на те, що підприємство в 2012 році мало чистого прибутку 668700 грн. та в 2013 році - 316000 грн.

Вважає, що за весь час затримки по день фактичного розрахунку йому повинен бути виплачений середній заробіток за 537 днів затримки виходячи з одноденного заробітку в розмірі 920 грн.31 коп.

Просив стягнути з ДП «Каzамета-Україна» приватного підприємства «Лаона» на його користь 494206,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі, стягнути з ДП «Каzамета-Україна» ПП «Лаона» 494206,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати з 23.07.2012 року, дня ухвалення рішення апеляційного суду, по 11.07.2014 року, день фактичного розрахунку.

У судовому засіданні ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній, просить рішення суду скасувати, як незаконне.

Представники відповідача апеляційну скаргу не визнали, проситять її відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах, перебуваючи з 21 серпня 2008 року на посаді директора дочірнього підприємства «Каzамета-Україна».

Наказом №01-к від 15.07.2009 року дочірнього підприємства «Каzамета -Україна» ПП «Лаона» ОСОБА_5 був звільнений з посади директора дочірнього підприємства на підставі рішення засновників приватного підприємства «Лаона» №1 від 20.05.2009 року.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2012 року скасовано рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 травня 2012 року в частині відмови у стягненні заборгованості по заробітній платі і ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнено з ДП «Каzамета-Україна» на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі в сумі 35773,56 грн. (а.с.4-6).

16.08.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у Херсонській області Кондратюком С.С. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4458/11 виданого 13.08.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ДП «Каzамета-Україна» на користь ОСОБА_5 357773,56 грн. заборгованості по заробітній платі.

11.07.2014 року заборгованість по заробітній платі в сумі 35773,56 грн. була перерахована Головним управлінням юстиції в Херсонській області на рахунок позивача, що підтверджується випискою з основної карти позивача (а.с.14).

Позивач, посилаючись на те, що заборгованість по заробітній платі присуджена на його користь рішенням суду не була виплачена своєчасно з вини відповідача, тому підприємство повинне нести відповідальність за затримку виплати заробітної плати за період з 18.05.2012 року, дня ухвалення рішення апеляційним судом Херсонської області по 11.07.2014 року, день фактичного розрахунку в розмірі середнього заробітку за весь час затримки в сумі 494206,47 грн., так як після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати відповідач не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Виходячи із змісту ст.117 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки розрахунку звільненому працівникові виплачується у разі невиплати належних працівникові сум з вини власника або уповноваженого ним органу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з недоведеності вини відповідача в затримці виплати стягненої на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі стягнена з підприємства на користь позивача рішенням апеляційного суду від 23 липня 2012 року утворилася за період з листопада 2008 року по 15 липня 2009 року, коли позивач займав посаду директора дочірнього підприємства, був розпорядником коштів та відповідав за фінансове становище підприємства. 10.06.2008 року ОСОБА_5 уклав з Херсонським відділенням №49 АБ «Факторіал-Банк» два договори про надання відновлювальної кредитної лінії на суму 196000 дол. США та 440000 дол. США, за що 15 липня 2009 року був затриманий і йому було пред'явлено обвинувачення в тому, що виконуючи організаційно-розпорядчі функції, переслідуючи корисний умисел, перебуваючи у змові із заступником директора ОСОБА_7., головним бухгалтером ДП «Каzамета-Україна» ОСОБА_8. 10.06.2008 року отримав кредитні кошти не маючи наміру використовувати їх за цільовим призначенням.

У жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та всіх сум, що належали йому в день звільнення.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23.07.2012 року стягнено з ДП «Каzамета-Україна» на користь ОСОБА_5 35773,56 грн. заборгованості по заробітній платі, на виконання якого 16.08.2012 року було відкрито виконавче провадження.

В цей же період, а саме: 23.10.2012 року та 19.02.2013 року були відкриті виконавчі провадження на виконання судових рішень про стягнення з ДП «Каzамета-Україна» ПП «Лаона» на користь ОСОБА_8 83946,93 грн. заборгованості по заробітній платі та на користь ОСОБА_7. 86005,37 грн. заборгованості по заробітній платі.

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 6.04.2010 року з ДП «Каzамета-Україна» ПП «Лаона» та ОСОБА_5 було стягнено солідарно на користь ПАТ «СЕБ Банк», правонаступника АБ «Факторіал-Банк», заборгованість за кредитним договором №009-д-/49/08 від 10.06.2008 року на загальну суму 1 640914,42 грн. та за кредитним договором №010-д/49/08 від 10.06.2008 року на загальну суму 3 361919,72 грн., а також 1820 грн. судових витрат, а всього 4 844434,42 грн.(а.с.119-121).

Станом на 15.07.2009 року на підприємстві також мала місце заборгованість перед працівника підприємства на суму 434289,33 грн. (а.с.140) та за отримані товари і послуги підприємством 735233,85 грн. (а.с.252).

На виконання рішення суду за виконавчим листом №2-4458/11 від 13.08.2012 року про стягнення з ДП «Каzамета-Україна» ПП «Лаона» на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 35773,56 грн., який знаходився у складі зведеного виконавчого провадження з 4 виконавчих документів на загальну суму боргу 769864,16 грн., державним виконавцем 26.06.2012 року та 20.07.2012 року було накладено арешт на майно дочірнього підприємства «Каzамета-Україна» розташоване в м. Херсоні по вул. Перекопська,169 (обладнання, оргтехніка, меблі та ін.), що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Нерухоме майно підприємства було обтяжене іпотекою. Було накладено також арешт і на грошові кошти ДП «Каzамета-Україна» (а.с.224).

Як вбачається з матеріалів справи, пояснив представник відповідача та визнав позивач майно, на яке було звернено стягнення на виконання зведеного виконавчого провадження, не було реалізовано, позивач також відмовився залишити за собою нереалізоване майно в рахунок боргу, посилаючись в суді апеляційної інстанції на його значну вартість в 1986261 грн.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вини відповідача у тому, що присуджена на користь позивача заборгованість по заробітній платі 23 липня 2012 року була перерахована йому лише 11 липня 2014 року, немає.

Доводи апелянта про те, що боржник маючи станом на 31.12.2012 року на рахунку кошти в розмірі 164000,5 грн. та станом на 31.12.2013 року кошти на рахунку в розмірі 882000 грн. ухилявся від виконання рішення суду, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та покладення на підприємство відповідальності в межах ст.117 КЗпП України з тих підстав, що на кошти боржника державним виконавцем було накладено арешт, а звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи здійснюється за правилами ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом не встановлено, що після накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника-юридичної особи відповідач умисно не виконував судове рішення і відкривав нові рахунки у банках чи інших фінансових установах.

На все майно підприємства також було накладено арешт, здійснювалася його реалізація, а тому доводи позивача про те, що відповідач не виконував вимоги державного виконавця щодо надання переліку майна підприємства; переліку майна, що перебуває в заставі та іпотеці; відомості про доходи, баланс підприємства, тощо не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду.

Доводи позивача про те, що арешт коштів підприємства на його рахунках не перешкоджав відповідачу виконати рішення суду шляхом перерахування коштів безпосередньо на його рахунок відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» не ґрунтується на законі, оскільки зазначеною нормою регулюється питання стягнення судового збору з боржника у тому числі і після початку його примусового виконання, порядок звернення стягнення на кошти боржника-юридичної особи передбачено ст.65 цього Закону.

Отже рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді