Справа № 445/2632/14 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/1668/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

встановила:

В грудні 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Золочівського РУЮ звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення закордонного паспорта до виконання ним своїх аліментних зобов'язань відповідно до виконавчого листа № 2-402 Золочівського районного суду Львівської області.

В обґрунтування подання покликався на те, що станом на 01.11.2014 року за боржником ОСОБА_2 рахується заборгованість по аліментах в користь ОСОБА_3 в сумі 1250,0 грн. Майна, на яке б можна було звернути стягнення, згідно проведених виконавчих дій, не виявлено. Просив подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року у задоволенні подання - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив державний виконавець відділу державної виконавчої служби Золочівського РУЮ Замківська М.І., вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що виходячи з положень ЗУ "Про виконавче провадження" та ЗУ "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання рішення.

Звертає увагу на те, що боржник за викликом у відділ ДВС не з"явився, не повідомив про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, що є порушенням ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

Просить скасувати ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року та постановити нову про задоволення подання, судовий розгляд здійснювати без участі представника відділу.

Представник ВДВС Золочівського РУЮ, будучи повідомленим належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника ВДВС.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання районний суд виходив з того, що доказів про те, що боржник ОСОБА_2 має намір чи ухиляється від виконання своїх зобов'язань, шляхом виїзду за кордон, виконавцем не надано, а сам факт наявної можливості перетину кордону не може бути підставою для обмеження його конституційних прав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження № 4084004 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-402, виданого 11.06.2007 року Золочівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.04.2007 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Золочівського РУЮ Крук В.Ф. від 02.07.2007 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа. Заява про примусове виконання подана 25.06.2007 р. (а.с. 4).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.11.2014 р. така становить 1250,00 грн. (а.с. 5).

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, державний виконавець звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, як боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання останнім своїх зобов"язань (а.с. 1-2).

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що державний виконавець на підтвердження своїх вимог не подав доказів того, що боржнику надсилались вимоги про добровільне виконання зобов'язань та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження".

Із запитів державного виконавця та відповідей на них вбачається, що інформація про наявність у боржника зареєстрованих речових прав на нерухоме та рухоме майно транспортні засоби, вклади у банках відсутня (а.с. 4-6 зворот).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені у ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

У ч. 6 вказаної статті Закону визначено, що боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України ґрунтується лише на повідомленнях реєструючих органів про відсутність у боржника майна. Будь-які письмові докази того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення в матеріалах справи відсутні.

Також, до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити висновок, чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Відсутні такі відомості й в змісті подання.

Колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними, оскільки суд першої інстанції вирішив питання про відмову у тимчасовому обмеженні права боржника у виїзді за межі України з дотриманням вимог процесуального закону (ст. 377-1 ЦПК України) та Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області - відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин