РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року

Київський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Кузнецовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову позивач вказав, що ОСОБА_1, згідно з постановою Дзержинської ДВС ХМУЮ ВП №22855798 від 26.11.2010 р., перерахував ОСОБА_2 через ПАТ «ВТБ Банк» 7280 гривень. Але рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2011 р. по справі № 22-Ц-9075/2011 заочне рішення Дзержинського районного суду від 27 вересня 2010 р. було змінено, і сума, яку ОСОБА_1 повинен був сплатити ОСОБА_2, зменшено, отже переплата становила 5629 гривень.

Проте, ОСОБА_2 три роки не платив ОСОБА_1 борг, а почав примусово платити лише в червні 2014 р., що підтверджується випискою з банку.

Відповідно до норм ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України отримане безпідставно майно (у тому числі гроші) підлягають поверненню.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 при безпідставному збереженні грошей нараховуються відсотки за користування ними. Відповідно до ст. 536 ЦК розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки у відповідача існує грошове зобов'язання з повернення грошей, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний с платити встановлений індекс інфляції за весь період простроченою суми, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляційних втрат склала 506, 61 гривень. 3 % річних склала 492,24 гривень.

Оскільки ОСОБА_2,протягом трьох років не виконав рішення Апеляційного суду Харківської області, за яким він мав сплатити ОСОБА_1 різницю у розмірі 5629 грн., позивачу, на його думку, спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданняху зв'язку з не поверненням боргу, ходінням по судах та Київський відділ ДВС ХМУЮ. В зв'язку з переживаннями ОСОБА_1 в лютому 2014 р. переніс інсульт, лікувався в ОСДРЗН. В нього також почалося захворювання очей, від якого він лікувався у медичному центрі «Офтальміка».

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у суму 10000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що відповідно до ч.1 ст. 381 ЦПК України - поворот виконання рішення можливий тільки при скасуванні судового рішення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2010 р.було змінено рішенням АСХО від 26.05.2011 року. Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження Київським ВДВС була винесена лише 17.01.2014 року і до цього часу до відповідача з вимогою про сплату таких коштів ніхто не звертався, тобто було відсутнє зобов'язання.

Вивчивши уточнену позовну заяву, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2010 р.за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнуто 7280 гривень. 26.11.2010 року Дзержинським ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 7280 гривень. Згодом ОСОБА_1 оскаржив вказане заочне рішення до АСХО, йому було поновлено строки на оскарження і рішенням АСХО 26.05.2011 року було змінено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова і зменшено суму стягнення до 1651 гривні. Проте, лише 17.01.2014 року Київським ВДВС була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 різницю у сумі 5629 гривень між одержаними коштами за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2010 р. та присудженими коштами за рішенням АСХО від 26.05.2011 року. При цьому, позивачем не надано жодних доказів звернення до ВДВС або до відповідача з вимогою, на підставі ст.. 530 ЦК України, про повернення цих коштів, що свідчить про те, що зобов'язання утворилося лише після 17.01.2014 року.

Крім того, позивачем не доведена моральна шкода, оскільки відсутні докази причинно-наслідкового зв'язку наявних у позивача захворювань із невиплатою йому відповідачем коштів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись, ст. ст. 10, 11, 15, 16, 60, 88, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України,-

В и р і ш и В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не булиприсутні у судовому засіданніпід час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційнускаргупротягом десяти днів з дня отриманнякопіїцьогорішення.

Суддя Д.В.Нев'ядомський