АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/557/15 Справа № 209/3475/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шендрик К. Л. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.10.2014 року та ухвалити нове, яким відмовити банку в позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, які мають суттєве значення для справи / а. с. 77-79 /.

Зазначеним рішенням від 14.10.2014 року позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 29.01.2008 року в сумі 23805,94 грн., де: 8641,32 грн. - заборгованість за кредитом; 11699,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1854,87 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1109,81 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі у розмірі 238,06 грн. / а. с. 70-71 /.

Судом встановлено, що 29.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір без номера у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних (з розрахунку 360 днів у році) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт за кредитною карткою встановлено 9000 грн. / а. с. 13-21 /.

Відповідач ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, як і підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві / а. с. 13-14 /.

Попри взяті на себе зобов'язання відповідач ОСОБА_2 не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, у зв'язку з чим, станом на 30.06.2013 року, виникла заборгованість перед банком у розмірі 23805,94 грн., де: 8641,32 грн. - заборгованість за кредитом; 11699,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1854,87 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1109,81 грн. - штраф (процентна складова) / а. с. 5-12 /.

Розрахунок заборгованості відповідача перед банком - позивачем проведено у відповідності з умовами вище зазначеного Договору від 29.01.2008 року та вимогами чинного законодавства / а. с. 5-12 /.

За таких обставин, та виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 29.01.2008 року - підлягають задоволенню згідно ст.ст.525,526,530,625,1050,1054 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в силу умов кредитного договору без номеру від 19.01.2006 року та ст.ст.525,526,530,1050,1054, 10561 ЦК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст. 212 ПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Факт особистого підписання заяви від 29.01.2008 року та отримання платіжної картки відповідач ОСОБА_2 не оспорював.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач користувався карткою і навіть проводив погашення отриманих ним коштів та процентів за користування кредитом. Зокрема, одне із останніх погашень відсотків за користування кредитом відбулося 03.05.2010 року / а. с. 5-12 /.

Розрахунок заборгованості відповідача перед банком - позивачем проведено правильно у відповідності з умовами вище зазначеного Договору від 29.01.2008 року та вимогами чинного законодавства / а. с. 5-12 /.

Доказів в спростування позовних вимог банку відповідач не надав суду апеляційної інстанції, як і не заявив про їх наявність, а посилання на те, що суд першої інстанції не провів по справі економічно-бухгалтерську експертизу не є підставою для скасування судового рішення, оскільки єдина підстава для проведення такої експертизи відповідачем (в його клопотанні про призначення експертизи в суді першої інстанції - а. с.53) було те, що він не має спеціальних знань для перевірки правильності розрахунку. Доказів же того, що ним були сплачені якісь грошові суми і таке інше, але вони не ввійшли до розрахунку заборгованості відповідач суду не надав і не вказав про наявність таких доказів. Клопотання щодо проведення експертизи в суді апеляційної інстанції відповідачем заявлено не було.

Також, не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на не застосування судом першої інстанції строків позовної давності, оскільки згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення, а відповідач з заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції не звертався не зважаючи на те, що був присутнім в судовому засіданні разом зі своїм представником.

Отже, доводи, викладені а апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду або його зміни, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпро від 14 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: