Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Оніпко О.В., Ковалевича С.П.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2015 року в позові відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з грубим порушенням норм матеріального права, неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи. За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Посилаючись на ч.1 ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається, доводить, що фактично шлюбні відносини припинені, відбувся стійкий розлад сімейних стосунків, поновлення яких та збереження шлюбу є неможливим, та наполягає на розірванні шлюбу.

Звертає увагу, що в судовому засіданні відповідачка визнала позовні вимоги повністю, підтвердила викладені в позовній заяві обставини, просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним, а тому не відповідають дійсності висновки суду щодо недоведеності припинення шлюбних відносин.

Зазначає, що питання проживання сина після розірвання шлюбу погоджено з відповідачкою та нотаріально посвідчено договором про визнання місця проживання дитини, що й підтверджує також визнанням позову відповідачкою в цій частині.

Вказує, що згідно з ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного заробітку, відповідачка ніде не працює, самостійного заробітку немає, як і немає житла, яке належить їй на праві власності, натомість він є працюючим та має власне житло.

Стверджує про неправильне оцінювання судом показів відповідачки щодо розірвання шлюбу через намір виїхати за кордон, оскільки відповідачка в судовому засіданні підтвердила обставину припинення шлюбних відносин і тому просила шлюб розірвати, а не внаслідок того, що має намір виїхати за кордон.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 серпня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що бажання сторони шлюбу змінити в майбутньому своє місце проживання не є підставою для розірвання шлюбу в розумінні ст.112 СК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Ця Конституційна норма кореспондується у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

За змістом ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, будь-яких спроб для збереження сім'ї за період розгляду справи в суді з 25 лютого 2015 року ніхто з подружжя не робив, відповідачка в судовому засіданні вказані обставини не спростувала та позов визнала в повному обсязі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що збереження сім'ї сторін у справі за таких обставин є неможливим.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24,56,110,112 СК України, ст.ст.303,307,309,313,314,316,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвано шлюб, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 28 серпня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №237.

Малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати з батьком ОСОБА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді О.В.Оніпко

С.П.Ковалевич