АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1648/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3764/15Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи Октябрський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернулися до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням наданих уточнень та доповнень, остаточно прохали позбавити ОСОБА_4 та її неповнолітню доньку ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим зняттям з реєстраційного обліку.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.04.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Калініна, 30.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.11.2015 року позовну заяву задоволено частково. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою №28 в будинку №98 по вулиці Фрунзе в м. Полтаві. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Вказане рішення оскаржили позивачі, які в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просять рішення місцевого суду в частині відмови у визнанні неповнолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати неповнолітню ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, в іншій частині рішення залишити без змін.

Вважають, що неповнолітня ОСОБА_7 повинна бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки вона разом із матірю, ОСОБА_4, з 2011 року не проживають за місцем реєстрації, не мають у вказаній квартирі особистих речей, а посилання у рішенні місцевого суду на ст.77 ЖК України, як на підставу відмови у задоволенні позову є, на їх думку, безпідставним, оскільки вказана норма не регулює правовідносини, що мають місце у спорі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Відповідачі та представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради-проти апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення місцевого суду відповідає зазначеним вимогам не в повній мірі.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 23.06.1993 року (а.с.8).

Згідно довідки КП «ЖЕО №2» ОСОБА_6 є власником 1/2 частини вказаної квартири та за вказаною адресою зареєстровані 4 чоловіки (а.с.5).

Відповідно до договору дарування частини квартири серії ВКМ №576885 ПАЕ 717806 від 09.09.2008 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_2 1/2 частину квартири, а остання прийняла в дар 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Згідно актового запису №1719 від 09.09.1995 року, складеного Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено 09.09.1995 року, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ №111050 від 20.09.2013 року (а.с.11).

У відповідності до актового запису №949 від 27.11.1998 року, складеного Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, від шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №186063 від 03.10.2013 року (а.с.10).

Актом від 04.02.2015 року підтверджено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3 не проживають з 2011 року, їх особистих речей в квартирі немає (а.с.15).

Цей факт знайшов підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні у суді першої інстанції також не заперечувала, що з 2011 року вони з донькою у вказаній квартирі не проживають та їх речей там немає.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_12, зареєстрований 09.09.1995 року Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського МУЮ, актовий запис №1719. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено прізвище ОСОБА_4 (а.с.135).

Задовольняючи позов частково місцевий суд виходив із того, що, оскільки ОСОБА_4 тривалий не проживає у вказаній квартирі, не має там особистих речей, то є такою, що втратила право користування квартирою, проте щодо неповнолітньої ОСОБА_7 позов задоволено бути не може, оскільки частка квартири належить її батьку - позивачу у справі, а неповнолітня має право проживати з одним із батьків та за нею зберігається право користування житлом. Окрім того, суд вважав позовні вимоги щодо подальшого зняття з реєстраційного обліку такими, що не підлягають задоволенню, так як зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, за остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Однак з таким висновком суду не можна повністю погодитися з наступних підстав.

За змістом ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

У силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як убачається зі змісту ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормою ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в якому, зокрема, зазначена підстава - припинення права користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного місцевий суд дійшов вірного висновку, про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про відмову позивачу у здійсненні дій по зняттю з реєстраційного обліку місця проживання відповідачів по справі.

Проте місцевим судом було протиправно відмолено у задоволенні позову в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виходячи з наступного.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч.1 ст.18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Оскільки батьки несуть однакову участь у вихованні та забезпеченні, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини, а неповнолітня ОСОБА_7 самостійно визначила, що бажає проживати разом із матірю та разом з нею у 2011 році залишила вказану квартиру та немає у ній особистих речей, тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Виходячи з вищевикладеного, необхідно визнати неповнолітню ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог або змінити рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати неповнолітню ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_13

/підпис/ ОСОБА_14

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1