АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 677/1108/14-ц
Провадження № 22-ц/792/115/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Баса О.Г., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду від 29 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги зазначав, що на підставі договору дарування від 08.09.2004 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. 17 грудня 2012 року державним виконавцем на виконання рішення Красилівського районного суду від 22 грудня 2011 року, залишеним без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2012 року, вселено його колишню дружину ОСОБА_2 в житловий будинок, передано їй ключі та зобов'язано його не чинити перешкод у користуванні житлом. Остання не погодилась з запропонованим ним порядком користування приміщеннями житлового будинку і з того часу припинила ним користуватись. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не користується житлом без поважних причин більше одного року, її особисті речі в будинку відсутні, не приймає участі в утриманні будинку, витрат по оплаті комунальних послуг не несе, тому просив визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Красилівського районного суду від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_1 в позові відмовлено.

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Вознюк Р.В. Провадження № 22-ц/792/115/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 43,46

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позов в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст. 405 Сімейного кодексу України, ч.1,2 ст. 55 Конституції України, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд не взяв до уваги, що житловий будинок є його власністю і він має право розпоряджатися та користуватись ним на власний розсуд. Суд взяв до уваги пояснення відповідача, що причиною її відсутності за місцем реєстрації стала його неправомірна поведінка, з чим він категорично не погоджується, оскільки після її відмови укласти договір про порядок користування житловим приміщенням остання зчинила сварку, провокувала його до бійки у зв'язку з чим він був змушений звернутись до правоохоронних органів. Сумніви суду щодо законності походження актів обстеження умов проживання від 30.10.2013 року та 11.02.2014 року не знайшли у судовому рішенні жодних обґрунтувань. Неправдивими є показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на яких ґрунтується рішення суду, показання свідка ОСОБА_6 в рішенні спотворені.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1. Вселено ОСОБА_2 в будинок по АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, та зобов'язано останнього не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні зазначеним будинком.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2012 року вказане рішення суду в частині вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні зазначеним будинком, залишено без змін.

Згідно акту державного виконавця ВДВС Красилівського районного управління юстиції від 17 грудня 2012 року державним виконавцем Стафурську С.С. було вселено в житловий будинок та зобов'язано ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у користуванні житлом.

17 грудня 2012 року між сторонами виникла сварка і з того часу ОСОБА_2 не користувалась будинком.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Заперечуючи позов, ОСОБА_2 посилалась на те, що в спірному будинку не проживає з поважних причин, оскільки позивач змінив замки в дверях будинку, ключі їй не надав і перешкоджає вселенню та проживанню.

Такі її пояснення підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 була відсутня у спірному житловому приміщенні понад один рік з поважних причин і тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування цим житлом, та обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у позові за недоведеністю заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що відповідачка добровільно переїхала на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, а він не чинив їй жодних перешкод в користуванні будинком, не підтверджені матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що його вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком підлягають задоволенню, не заслуговують уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2006 року по 04.10.2010 року. З 13 квітня 2006 року ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 8.09.2004 року. Після розірвання шлюбу між сторонами склались неприязні відносини і позивач не визнає за відповідачкою права на користування цим житловим будинком. Ці обставини підтверджуються рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2012 року, актом від 17 грудня 2012 року про примусове вселенням відповідачки в цей будинок, скаргою позивача на дії державного виконавця від 17 грудня 2012 року, його скаргою щодо поведінки відповідачки на адресу начальника Красилівського РВ УМВС України від 17.12.2012 року, змістом запропонованого відповідачці на підписання договору про порядок проживання в будинку.

В засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що не бажає проживати з відповідачкою в житловому будинку, оскільки він є власником будинку, а відповідачка по відношенню до нього є сторонньою особою. Разом з тим він не заперечив, що подарований йому житловий будинок вони добудували разом з відповідачкою під час шлюбу. На даний час будинок не завершений будівництвом і ним не зданий в експлуатацію. На виконання рішення суду про вселення позивач запропонував ОСОБА_2 місце проживання в коридорі під сходами в перебудованому ними спільно житловому будинку, а не в тому будинку, який визначив суд в рішенні.

17 грудня 2012 року після примусового вселення між сторонами виникла сварка і в зв'язку з викликом ОСОБА_1 працівників міліції ОСОБА_2 залишила житловий будинок і з того часу ним не користувалась, хоча намагалась неодноразово потрапити в будинок, що підтверджується показаннями наведених свідків.

В будинку знаходились речі побутового використання, що належали відповідачці, якими позивач розпорядився на власний розсуд в жовтні 2014 року, що він особисто визнав в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні відомості, що відповідачка має інше постійне місце проживання.

Наведені обставини свідчать, що відповідачка не користувалась житловим будинком з поважних причин, що виключає визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Що стосується актів від 30.10.2013 року, 11.11.2013 року та 11.02.2014 року, то вони не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки вони не містять відомостей щодо причини відсутності відповідачки в житловому будинку та крім того, сама відповідачка не заперечувала, що не могла користувалась будинком з грудня 2012 року. Інший акт від 20.11.2012 року правильно підданий судом сумніву, оскільки був складений до виникнення спірних правовідносин.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі й посилання на неправильність викладення в рішенні показів свідка ОСОБА_6 Суд в рішенні виклав показання цього свідка, які він давав в судовому засіданні 29 жовтня 2014 року, про що свідчить технічний запис судового засідання.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красилівського районного суду від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь