Справа №461/9234/14-ц
Провадження №2/461/607/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.

при секретарі Коружинець Н.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту біології клітин НАН України про оплату лікарняного листка та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Інституту біології клітини НАН України, в якому просить зобов'язати відповідача здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_1 за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 1080,16 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вона з 01 серпня 1977 року по 07 квітня 2014 року працювала на посаді провідного інженера відділу регуляції проліферації клітин та апоптозу в Інституті біології клітин НАН України. З 22 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року перебувала на лікарняному. 07 квітня 2014 року їй було відкрито лікарняний листок №040321, який був зданий в реєстратуру в той же день. 28 березня 2014 року вона написала заяву про надання їй з 31 березня 2014 року чергової відпустки у зв'язку із незадовільним станом здоров'я, пов'язаного із наслідками перелому наколінника. Вказує, що випадково дізналась про відмову у наданні відпустки і тоді ж написала заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію з 31 квітня 2014 року. 08 квітня 2014 року вона зателефонувала до завідуючого відділом кадрів Інституту Мудрак А.М., яка повідомила, що її не звільнено, а відтак, немає підстав для видачі трудової книжки. Згодом у той самий день - 08 квітня 2014 року Мудрак А.М. повідомила, що її звільнено 08 квітня 2014 року, на що позивач повідомила, що з 07 квітня 2014 року перебуває на лікарняному. 14 квітня 2014 року вона отримала листа із Повідомленням №02 від 07 квітня 2014 року про звільнення її з роботи з 07 квітня 2014 року. 16 квітня 2014 року вона здала лікарняний листок за місцем роботи для нарахування та виплати належної їй допомоги по тимчасовій непрацездатності. 05 травня 2014 року у бухгалтерії відповідача її було повідомлено, що вказаний лікарняний листок не буде оплачений. Вказує, що вона знаходилась на лікарняному більше 2 місяців, потребувала коштів на лікування та прожиття, по стану здоров'я не могла вийти на роботу, а тому зазнала моральних страждань, які оцінює в 5000,00 грн. Вважає, що своїми діями відповідач порушив її права, а тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просила таку задоволити.

Представник відповідача до судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.75).

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 квітня 2014 року Інститутом біології клітин НАН України видано наказ №22-к «Про звільнення ОСОБА_1», яким ОСОБА_1, - провідного інженера відділу регуляції проліферації клітин та апоптозу, звільнено за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України, 07 квітня 2014 року та виплачено ОСОБА_1 компенсацію за 6 календарних днів належної щорічної відпустки. Відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» вказаним наказом передбачено виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавки і доплат у сумі 17012,52 грн. Підставою винесення даного наказу зазначена заява ОСОБА_1 від 28 березня 2014 року (а.с.76). Як вбачається із вказаного наказу, позивач ознайомлена із таким 05 травня 2014 року (а.с.5).

07 квітня 2014 року за №02 Інститутом біології клітин НАН України було скеровано ОСОБА_1 листа, з якого вбачається, що адміністрація ІБК НАН України повідомляє про звільнення ОСОБА_1 з роботи 07 квітня 2014 року за ст.38 КЗпП України (наказ №22-к від 07 квітня 2014 року) і просить зайти в Інститут для одержання трудової книжки (а.с.6).

Крім цього, факт звільнення позивача 07 квітня 2014 року підтверджується записом в трудовій книжці позивача (а.с.7).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії дубліката листка непрацездатності серії АГЛ №463426, виданого Комунальної 4-ою міською клінічною лікарнею ОСОБА_1, така звільнена від роботи з 07 квітня 2014 року по 17 квітня 2014 року (а.с.21).

Згідно копії довідки Інституту біології клітини НАН України від 07 листопада 2014 року №33, така видана про те що ОСОБА_1 листок непрацездатності за період з 07 квітня 2014 року по 16 квітня 2014 року, виданий на її ім'я КМЛ №4, в Інститут біології клітин НАН України не подавала, а тому такий, відповідно, оплачений не був (а.с.78).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що працює заступником головним бухгалтером Інституту біології клітини НАН України, ОСОБА_1 жодних листків непрацездатності на час видачі наказу про звільнення не надавала, про що складена відповідна довідка.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що працює на посаді провідного інженера Інституту біології клітини НАН України, займається веденням табелів обліку робочого часу, від співробітників чула, що ОСОБА_1 подавала дублікат лікарняного листка, проте особисто такого не отримувала.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону N 77-VIII ( 77-19 ) від 28 грудня 2014 року, ВВР, 2015, N 11, ст.75), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно ч.2 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону N 77-VIII ( 77-19 ) від 28 грудня 2014 року, ВВР, 2015, N 11, ст.75), оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути оплату за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності ОСОБА_1

При визначенні суми оплати тимчасової непрацездатності суд виходить із відомостей, зазначених у листі Інституту біології клітин НАН України «Про середню заробітну плату за останні 6 місяців перед днем звільнення ОСОБА_1», відповідно до якого середній денний фактичний заробіток для нарахування лікарняного з врахуванням всіх відхилень, які виникли за рахунок довготривалих лікарняних, про які несвоєчасно повідомлялось становить 128,22 грн. Враховуючи вищенаведене, сума оплати тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 за 5 днів становить 641,10 грн. (128,22 грн. х 5 = 641,10 грн.).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відтак, обов'язковою умовою відшкодування як моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.

Позивачем не надано суду жодних доказів неправомірних дій відповідача, натомість відповідачем долучена довідка від 07 листопада 2014 року №33, у якій вказано, що ОСОБА_1 листок непрацездатності за період з 07 квітня 2014 року по 16 квітня 2014 року, виданий на її ім'я КМЛ №4, в Інститут біології клітин НАН України не подавала, а тому такий, відповідно, оплачений не був, а відтак у суду відсутні правові підстави вважати, що невиплата коштів за тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 відбулась, як вважає позивач, з вини відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскільки відсутні докази заподіяння відповідачем моральної шкоди, позовні вимоги в цій частині є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.38 КЗпП України, ч.1 ст.4, ч.2 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону N 77-VIII ( 77-19 ) від 28 грудня 2014 року, ВВР, 2015, N 11, ст.75), суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Зобов'язати Інститут біології клітин НАН України здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_1 за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 641,10 грн.

Стягнути із Інституту біології клітин НАН України на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Мисько Х.М.