№ 201/220/15 ц
провадження 4 с/201/10/2015
УХВАЛА

10 лютого 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Кодріній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірними дій відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві і головного державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 січня 2015 року звернулася до суду зі скаргою стосовно

відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірними дій відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві і головного державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і зобов'язання вчинити певні дії. Заявник в своїй скарзі, а її представник в ході судового засідання посилаються на те, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист, який направлено для виконання до виконавчої служби. Вказаний лист спочатку помилково потрапив до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, а потім цим відділом направлений до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, де знаходиться і зараз. Головний державний виконавець вказаного відділу виніс постанову про відкриття виконавчого провадження і почав виконувати рішення суду, але у вказаній постанові не вірно вказано прізвище заявника, вказано взагалі не той суд, який видав виконавчий документ і в цій постанові відсутній ідентифікаційний номер боржника (заявника по скарзі), без якого зараз взагалі неможливо стягувати будь-які суми. Це є грубі порушення закону, тому необхідно визнати вказані дії цього відділу і державного виконавця незаконними і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, а також зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва направити сторонам та органам, яким раніше було направлено цей документ, постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Представник відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду проти скарги заперечував, вважав її безпідставною, оскільки помилки постанови в передбаченому законом порядку виправлені і просив в задоволенні скарги відмовити, справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної особи.

Вислухавши пояснення представника заявника, з'ясувавши думку сторін, учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 29 січня 2009 року уклала з ПАТ КБ "ПриватБанк" договір банківських послуг, за умовами якого їй було видано платіжну картку, без встановлення кредитного ліміту, було надано кредитні кошти; своєчасної сплати по поверненню кредиту і відсотків по ньому не було, утворилася велика заборгованість і банк вимушений був звертатися з позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2010 року позовні вимоги було задоволено повністю і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за вказаному договору з урахуванням штрафних санкцій та витрат; це рішення оскаржувалося, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року залишене в силі, 07 липня 2012 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в передбаченому законом порядку видав виконавчий лист, який направлено для виконання. Вказаний лист спочатку помилково потрапив до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, а потім цим відділом направлений до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, де знаходиться і зараз. Головний державний виконавець вказаного відділу Лисенко О.В. винесла постанову від 05 листопада 2014 року про відкриття виконавчого провадження і почав виконувати рішення суду, але у вказаній постанові спочатку не вірно вказано прізвище заявника, вказано взагалі не той суд, який видав виконавчий документ (замість Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська було вказано Печерський районний суд м. Києва) і в цій постанові відсутній ідентифікаційний номер боржника (заявника по скарзі ОСОБА_1), без якого, на думку заявника, зараз взагалі неможливо стягувати будь-які суми. Це, на думку заявника, є грубі порушення закону, тому необхідно визнати вказані дії цього відділу і державного виконавця незаконними і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, а також зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва направити сторонам та органам, яким раніше було направлено цей документ, постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем за вказаним виконавчим провадженням проводилися виконавчі дії (розшук боржника, пропозиція добровільного погашення боргу, запити і інш.), борг не погашено. ОСОБА_1. з цим не погодилася, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і ОСОБА_1 звернулася до суду з цією скаргою на протиправну, на її думку, головного державного виконавця вказаного відділу державної виконавчої служби.

Суд вважає скаргу не обґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. З Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи - виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Статтею 32 Закону № 606 визначені заходи примусового виконання рішень, серед яких, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 4 статті 31 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 82 Закону № 606 боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону № 606 рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю Державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Судом встановлено, що головний державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві допустила помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження від 05 листопада 2014 року, але цим же виконавцем 11 грудня 2014року була винесена постанова про виправлення вказаних помилок і внесення змін в постанову про відкриття виконавчого провадження стосовно прізвища заявника і суду, що видав виконавчий лист, вказана постанова виконана і направлена сторонам виконавчого провадження.

Стосовно відсутності ідентифікаційного коду боржника в постанові про відкриття виконавчого провадження, то відповідно частина 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" - вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, відсутність такого коду в постанові про відкриття виконавчого провадження не можу бути підставою для скасування вказаної постанови, оскільки виконавче провадження триває і державний виконавець може самостійно витребувати ці відомості в передбаченому законом порядку.

Стаття 83 Закону України "Про виконавче провадження" Контроль за законністю виконавчого провадження 1. Контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. 2. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. 3. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Вищезазначеного звернення заявниці не було і начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, не скасовував ніяких рішень старшого державного виконавця, дії якого сокаржуються зараз до суду.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаного рішення суду державними виконавцями ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві при складанні спірного акту (постанови) зроблене все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, начальник ВДВС здійснював відповідний контроль за цим, рішення суду тривалий час не виконується.

Що стосується питання про поновленні пропущеного строку для звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії державного виконавця, то суд вважає можливим вказаний строк поновити, оскільки пропущений він з поважних причин і відповідно до ст. 385 ЦПК України може бути поновлений.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим поновити строк на подачу скарги і в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірними дій цього ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві і головного державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, а тому сама скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України "Про виконавчу службу", ст. ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 52, 63, 82, 83 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 - 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірними дій відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві і головного державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -