АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2200/2015 Головуючий у І інстанції - Кравець Д.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Златобанк» - ФесенкаОлександра Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Златобанк», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму депозитного вкладу у розмірі 105 696 доларів США та суму нарахованих на депозитний вклад процентів за період з 16 квітня 2013 року по 17 квітня 2014 року у розмірі 8 984 доларів 16 центів США. Вимоги обґрунтовував тим, що 15 квітня 2013 року між сторонами по справі був укладений Договір банківського вкладу № 041805. На виконання умов Договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 105 696 доларів США у тимчасове користування на умовах зворотності, строком зберігання до 18 квітня 2014 року та нарахуванням відсотків на суму вкладу із розрахунку 8,5 % річних. Після закінчення строку дії Договору позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих за вкладом процентів, однак, відповідачем було відмовлено позивачу у поверненні його коштів. При цьому, свою відмову відповідач аргументував тим, що відповідно до п. 9 постанови Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Проте, позивач вважає дані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права та умови укладеного між сторонами Договору, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Златобанк» на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором банківського вкладу у розмірі 114 680 доларів 16 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 1 806 169 грн. 40 коп., та судові витрати по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 158 ч.1 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту) одна сторона ( банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» укладено Договір банківського вкладу «Класичний» № 041805 в іноземній валюті (а.с. 7-9).

Згідно умов п.п. 1.1, 1.2 Договору його предметом є розміщення позивачем у відповідача грошових коштів у розмірі 105 696 доларів 00 центів США строком до 18 квітня 2014 року. Також, відповідно до п.п. 1.3 Договору за користування розміщеними на рахунку вкладника коштами відповідач зобов'язався нараховувати і сплачувати проценти по вкладу із розрахунку 8,5 % річних.

Встановлено, що позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується квитанцією № 179878 від 15 квітня 2013 року (а.с. 10).

Проте, відповідач вклад у строки, визначені Договором, позивачу не повернув.

При цьому, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії Договору, 19 вересня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення (видачу) йому суми вкладу у розмірі 105 696 доларів 00 центів та нарахованих за вкладом процентів готівкою (а.с. 11).

Однак, відповідач вимогу позивача щодо повернення та видачі йому суми депозиту та нарахованих на нього відсотків не виконав та листом від 01 жовтня 2014 року за № 3510 повідомив позивачу, що відповідно до п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 НБУ були запровадженні обмеження щодо видачі готівкових коштів (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що право власності на кошти є непорушним, відповідач зобов'язаний на підставі норм Цивільного кодексу України та Конституції України повернути вклад та проценти, які передбачені договором.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

Посилання апелянта на положення п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, яким встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, постанова Правління НБУ є обов'язковою для виконання банком, однак, суд вважає, що вимоги Конституції України та Цивільного кодексу України мають вищу юридичну силу, ніж Постанова Національного банку України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення вкладу та процентів, які були визначені сторонами у Договорі банківського вкладу, та належать позивачу на праві власності.

За таких обставин суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Златобанк» - Фесенка Олександра Миколайовича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :