Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/3700/14-ц головуючий у 1 інстанції Сидоренко Ю.В.
провадження № 22-ц /778/6027/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року в справі за позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Комунальногопідприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області, комунальне унітарне підприємство "Наш Дім", про визнання договору недійсним та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року КП «Дніпрорудненські теплові мережі» звернулося до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якому позивач просилив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію за період з липня 2011 року по грудень 2012 року в сумі 1 153,26 грн., з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2012 року по лютий 2015 року в сумі 339,06 грн., трьох відсотків річних за період з серпня 2011 року по лютий 2015 року в сумі 98,10 грн., а всього стягнути 1 591,22 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 подана зустрічна позовна заява, яка в подальшому була уточнена, до КП «Дніпрорудненські теплові мережі про визнання договору № 44-т від 01.11.2008 року недійсним, розірвання договору № 189 від 01.11.2012 року та відшкодування збитків.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» про визнання договору № 44-т від 01.11.2008 року нікчемним, розірвання договору № 189 від 01.11.2012 року, відшкодування збитків - об'єднана в одне провадження з первісним позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2015 року за клопотанням представника відповідача за зустрічним позовом КП «Дніпрорудненські теплові мережі» Крамчаніна О.М. -провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», про визнання договору № 44-т від 01.11.2008 року недійсним, розірвання договору № 189 від 01.11.2012 року та відшкодування збитків - закрито в частині позовних вимог про розірвання договору № 189 від 01.11.2012 року.

Ухвала Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2015 року сторонами не оскаржена та набрала законної сили.

ОСОБА_2 заявлено клопотання про закриття провадження у справі за позовом КП «Дніпрорудненські теплові мережі», посилаючись на те, що позивач КП «Дніпрорудненські теплові мережі» являється юридичною особою та всі рахунки на сплату теплової енергії в 2011 та 2012 роках виставлені на неї, як фізичну особу - підприємця, також у додатку №2 п.2 рішення виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області в розділі "інші суб'єкти господарювання" під № 28 зазначено - ПП ОСОБА_2, також при допиті в судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 встановлено, що за бухгалтерським обліком карткові рахунки на фізичну особу ОСОБА_2 не відкривалися та поставка теплової енергії, як товару, фізичній особі ОСОБА_2 не проводилася, що також було підтверджено в суді і представником позивача, тому зважаючи підвідомчість первісного позову виключно господарському суду, просить провадження у даній цивільній справі за первісним позовом КП «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року провадження у справі за первісним позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду КП «Дніпрорудненські теплові мережі»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.2 ст.307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи позивач КП «Дніпрорудненські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, за період з липня 2011 року по грудень 2012 року з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних у сумі 1 591,22 грн.

Вимоги позивача ґрунтувалися на тому, що між юридичною особою КП «Дніпрорудненські теплові мережі» та власником приміщення як фізичною особою ОСОБА_2, яка є споживачем послуг як фізична особа, був укладений договір № 44-т від 01.11.2008 року на постачання теплової енергії (а.с. 43-46)

Відповідачем ОСОБА_2 подана зустрічна позовна заява, яка в подальшому була уточнена, до КП «Дніпрорудненські теплові мережі» про визнання договору № 44-т від 01.11.2008 року недійсним та відшкодування збитків у сумі 17 512 гривень 52 копійки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначається, проте, що умови договору № 44-т від 01.11.2008 року є несправедливими внаслідок того , що вона укладала договір як споживач послуг - фізична особа , а тарифи в договорі застосовані як до суб'єкта господарювання (а.с.117-122)

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог КП «Дніпрорудненські теплові мережі, виходив із того, що має місце спір між юридичною особою КП «Дніпрорудненські теплові мережі» зОСОБА_2, як фізичною особою-підприємцем, з приводу стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, оскільки за наданими позивачем розрахунками по оплаті послуг з теплопостачання за спірний період оформлені на суб'єкта господарської діяльності - ФОП ОСОБА_2, (а.с.19-50) , у рішенні виконкому від 17.08.2010 року споживачем послуг зазначена ПП ОСОБА_2 (а.с.49-53), тому спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Проте, такий висновок суду першої інстанції зроблений передчасно, без з'ясування всіх обставин справи, та з порушенням процесуального права.

За положеннями ч. 2 ст. 126 ЦПК України Залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Як вбачається із ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» про визнання договору № 44-т від 01.11.2008 року нікчемним та відшкодування збитків - об'єднана в одне провадження з первісним позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Згідно з п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових та інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи належність спору про визнання незаконним та скасування акту, визнання договору недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, слід враховувати зміст правовстановлюючих документів щодо придбання спірного майна, так і зміст інших правовідносин, які передували останній реєстрації нерухомого майна. Також слід з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, чи які саме правовідносини між сторонами виникли, чи пов'язані вони з господарською діяльністю.

За змістом роз'яснень п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", судам слід мати на увазі, що від належного вирішення питання про розгляд та прийняття зустрічного позову та об'єднання і роз'єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог. Результати розгляду справи за положеннями ст. 215 ЦПК оформлюється у формі рішення, та ухвалюється той судовий акт, яким справа вирішується по суті. яке ухвалюється той судовий акт, яким справа вирішується по суті. Закон не передбачає включення до резолютивної частини рішення висновків з процесуальних питань, не пов'язаних з вирішенням справи по суті. Тому в цій частині неприпустимо вирішувати питання про виділення частини вимог у самостійне провадження або про закриття провадження по них, залишення заяви без розгляду тощо. Висновки з таких питань викладаються у формі ухвал (частина друга статті 208 ЦПК) , які постановляються у вигляді самостійного процесуального документа і можуть постановлятися одночасно з рішенням.

Закриваючи провадження в частині первісного позову суд, не розглянувши вимоги зустрічного позову, фактично роз'єднав їх розгляд, порушивши вимоги ч.2 ст. 126 ЦПК України.

Між тим позови не розривні, зв'язані між собою, та повинні бути розглянуті в одному провадженні.

При наявності зустрічного позову , яким обґрунтовується тим що умови договору № 44-т від 01.11.2008 року є несправедливими внаслідок того , що вона укладала договір як фізична особа, а тарифи в договорі застосовані як до суб'єкта господарювання (а.с.117-122), питання про закриття провадження у справі за первісним позовом має вирішуватися одночасно з вирішенням зустрічного позову, оскільки від вирішення цих дій залежить правильний розгляд заявлених зустрічних вимог.

Згідно статті 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15.04. 2015 року було відмолено у закритті провадження у справі за первісним позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію (а.с.111) з тих підстав, що договір № 44-т від 01.11.2008 року, за яким позивач просив стягнути заборгованість, укладений з фізичною особою, ані суб'єктом господарювання, отже спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства. (а.с.111)

Проте, ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року, якою було закрито провадження у справі за первісним позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію закрито всупереч вимогам ст.210 ЦПК України не надається аналізу всіх обставин щодо юрисдикційності спору.

За таких обставин судове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, що в силу ст. 311 ЦПК України є підставою для скасування останньої з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 311, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» задовольнити частково.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 рокуу цій справі скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді :