Справа № 0907/6295/2012
Провадження № 22-ц/779/228/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіль марки AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, передати його у спільну власність їй та ОСОБА_4, припинити її право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля та стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості цієї частки.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що з 19.12.1998 року по 16.02.2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 З листа відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАЇ УМВС України в Івано-Франківській області від 15.04.2009 року їй стало відомо, що 16.07.2007 року ОСОБА_4 придбав автомобіль марки AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який без її згоди відповідно до біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу від 08.11.2008 року продав ОСОБА_5 Оскільки спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з нею, то вона має право на компенсацію половини вартості вказаного автомобіля.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що спірний автомобіль придбаний відповідачем під час перебування з нею в зареєстрованому шлюбі, а тому є їхньою спільною сумісною власністю, що підлягає поділу.

На думку апелянта, суд не звернув увагу на відсутність її згоди на відчуження даного автомобіля згідно укладеної біржової угоди від 08.11.2008 року, а також на ту обставину, що таке відчуження відбулося в листопаді 2008 року, тобто в той час, коли ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Більше того, нею було надано суду доказ наявності судового спору між нею та ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину щодо відчуження спірного майна. В порушення вимог процесуального законодавства суд не зупинив провадження в даній справі про поділ майна подружжя до вирішення справи про визнання недійсним правочину щодо відчуження спірного автомобіля.

Крім того, апелянт вказує, що суд помилково дійшов висновку про пропуск нею трирічного строку позовної давності для звернення в суд з даним позовом, оскільки про порушене право вона дізналась з листа відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 15.04.2009 року, а з позовом в суд звернулася лише 17.04.2013 року, тобто через три роки з того часу як дізналася про порушення свого права. Однак, суд не звернув увагу на той факт, що хоч лист ДАІ і датований 15.04.2009 року, однак отриманий нею 17.04.2009 року. Позовна заява по даній справі зареєстрована в суді 17.04.2012 року, проте відправлена нею поштовим зв'язком значно раніше. Окрім того, строк позовної давності переривався нею у 2009 році шляхом подання позову до відповідача про поділ всього майна подружжя, який ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.04.2012 року в частині поділу спірного автомобіля був залишений без розгляду.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали доводи скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважав законним і обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_5 в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що з 19.12.1998 року по 16.02.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу ними 16.07.2007 року придбано автомобіль марки AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрував 16.10.2007 року, реєстраційне свідоцтво НОМЕР_3 видано на ім'я ОСОБА_4

Відповідно до біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу №1492/08 08.11.2008 року ОСОБА_4 продав вказаний автомобіль ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк позовної давності на звернення в суд з даним позовом, оскільки про порушення свого права вона дізналася 15.04.2009 року, однак позовну заяву подала лише 17.04.2012 року, тобто після спливу строку, встановленого ч. 2 ст. 72 СК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як ствердила позивач ОСОБА_2, про порушення свого права вона дізналася 17.04.2009 року з листа відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 15.04.2009 року. З матеріалів справи вбачається, що такий лист №2350, датований 15.04.2009 року, адресований голові Івано-Франківської міської асоціації адвокатів ОСОБА_6 (а.с. 42), надісланий поштовим зв'язком.

Згідно позовної заяви така подана в суд 17.04.2012 року (а.с. 1).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що вищевказаний лист відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 15.04.2009 року, з якого ОСОБА_2 дізналася про порушення свого права, отриманий нею до 17.04.2009 року, у зв'язку з чим суд першої інстанції помилково дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності та відмовив в задоволенні позову з наведених підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З урахуванням встановленого та наведених норм матеріального права суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що спірний транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відтак, судом установлено, що вказаний транспортний засіб ОСОБА_4 відчужений під час шлюбу.

За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За час розгляду вказаних спірних правовідносин рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.04.2013 року, яке набрало чинності відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області 10.07.2013 року, задоволено позов ОСОБА_2, визнано недійсною біржову угоду №1492 від 08.11.2008 року купівлі-продажу спірного транспортного засобу, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та вирішено застосувати наслідки недійсності правочину і повернути у власність ОСОБА_4 вказаний транспортний засіб, а ОСОБА_5 - 100 грн., тобто суму коштів, за яку було продано автомобіль відповідно до біржової угоди.

У п. 30 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями ч. 4 вказаної статті передбачено присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як ствердив в засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 не повернув спірний транспортний засіб ОСОБА_4, так як фактично він проданий за 5700 доларів США, які останній зараз не може повернути ОСОБА_5, у зв'язку з чим не можливо провести автотоварознавчу експертизу щодо визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу.

Згідно Довідкового повідомлення №77 від 22.05.2013 року судового експерта-автотоварознавця ОСОБА_7 станом на 22.05.2013 року середньо-ринкова вартість продажу автомобіля AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, з кузовом седан (без врахування фактичного технічного стану при середньостатистичному пробігу 348,6 тис.км) становить 81370 грн. (а.с. 108).

Іншого доказу про ринкову вартість вказаного транспортного засобу на час вирішення спору судом ОСОБА_2 не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом подати суду докази іншого розміру вартості спірного автомобіля, то, з урахуванням вищенаведених норм матеріального та процесуального права колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля марки AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, слід виходити з вартості транспортного засобу, вказаної в довідковому повідомленні №77 від 22.05.2013 року, і така в даному випадку становитиме 40685 грн.

За наведених обставин та норм матеріального і процесуального права колегія суддів дійшла висновку, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу п. 1 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення. По суті встановленого позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в частині вимог про поділ майна,і з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 слід стягнути грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля в розмірі 40685 грн. В частині вимог ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 спірного автомобіля та передачі його у спільну власність їй та ОСОБА_4 слід відмовити.

Положеннями ст. 88 ЦПК України визначено розподіл судових витрат, відповідно до ч. 1 якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням викладеного та документально підтверджених понесених позивачкою судових витрат, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача витрати по оплаті судового збору при подачі позову в суд та при подачі апеляційної скарги в розмірі 495,60 грн. (214,60 + 281 (грн.)) та в дохід державного бюджету в розмірі 192,25 грн. (406,85 -214,60 (грн.)).

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 63, 65, 70 ч. 1, 71 ч.ч. 1, 4 СК України, ст. ст. 10 ч. 3, 88 ЦПК України, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, в розмірі 40685 грн. (сорок тисяч шістсот вісімдесят п'ять гривень) та витрати по оплаті судового збору в розмірі 495,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід державного бюджету 192,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.