Справа №2-2434/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 22-ц/788/382/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Дубровної В. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4,

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2011 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення,

в с т а н о в и л а:

08 червня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № SUC0AA000091587 про надання кредиту на суму 55725,40 грн. під 23,28 % річних зі строком користування до 13 травня 2011 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечене договором застави рухомого майна від 16 травня 2008 року, за умовами якого в заставу банку передано автомобіль марки ГАЗ, модель 31105, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

Позичальник взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 24 травня 2011 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 110442,01 грн., яка складається з: 48366,71 грн. - заборгованість за кредитом; 13106,78 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2616,52 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40854,76 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 5247,24 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 110442,01 гр. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки ГАЗ, модель 31105, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 3-4).

02 вересня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, мотивуючи її тим, що 16 травня 2008 року між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № SUC0AA000091587, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 46 726,30 грн. на придбання автомобіля, на оплату перших страхових платежів, на реєстрацію предмета застави в ДРОРМ, на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, на сплату страхових платежів в сумі 8 999,10 грн., зі сплатою 23,28% річних на суму залишку, зі строком користування до 13 травня 2011 року.

Згідно п. 14 кредитно-заставного договору відповідач за порушення термінів оплати відсотків зобов'язана сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Відповідно до п. 17.1.9 кредитно-заставного договору, відповідач в період з 24 по 28 число кожного місяця зобов'язана сплачувати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

В порушення умов кредитного договору та ст. 1054 ЦПК України, згідно якої позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, відповідач свої зобов'язання виконала частково.

Станом на 24 травня 2011 року її заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» склала 110442,01 грн., з яких: 48 366,71 гр. - заборгованість за кредитом; 13 106,78 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 616,52 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40854,76 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 5 247, 24 грн. - штраф (процентна складова).

Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 110 442,01 грн. (а.с. 29-30).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 110442,01 грн. заборгованості за кредитним договором, 1104, 42 грн. в рахунок відшкодування судового збору та 120 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою суду від 12 січня 2015 року в задоволенні заяви відповідача про скасування заочного рішення суду від 27 жовтня 2011 року відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 72).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, зокрема, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України; позивач не довів отримання нею кредиту в сумі 55725,00 грн.; стягнення з неї комісії в сумі 2616,52 гр. суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; розрахунок її заборгованості є не обгрунтованим. В адресованому їй повідомленні банк зазначав, що станом на 12 квітня 2011 року тіло кредиту складає 43666,31 гр., а в позові банк зазначив, що заборгованість за тілом кредиту станом на 24 травня 2011 року становить 48366,71 гр., що є неможливим. Пеня в сумі 40854 гр. є завищеною. Відповідач не знала про судовий розгляд справи і не змогла звернутись до суду з заявою про зменшення неустойки відповідно до п. 3 ст. 551 ЦК України. Нарахування пені та штрафу є притягненням відповідача до подвійної відповідальності, всупереч ст. 61 Конституції України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечує проти задоволення скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, право банку-позивача порушене, а тому у останнього виникло право вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки він не узгоджується з обставинами справи та не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір № SUC0АА000091587 про надання кредиту на суму 55725,4 гр., відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 55725, 4 гр. зі сплатою 23, 28 % річних на строк до 13 травня 2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором 16 травня 2008 року ОСОБА_3 передала ПАТ КБ «ПриватБанк» в заставу належний їй на праві власності автомобіль ГАЗ, модель: 31105, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1 (п. 17.9 договору) (а.с.12-17, 103-117).

Умовами кредитно - заставного договору передбачено:

4.7. Кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення в такій черговості:

а) для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав банк за договором (зокрема, згідно зі статтями 3.4 1, 3 4.2, 6 2.7 Договору).

б) для оплати неустойки згідно із статтею 14 Договору;

в) для оплати простроченої заборгованості за винагородами;

г) для оплати простроченої заборгованості за процентами.

14.2. У випадку порушення позичальником зобов'язань передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки.

14.3. У випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються.

14.9. При порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання.

14.10 Нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане відповідною Стороною. Сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

14.11. Сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років.

15.1 Даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно статті 17.1.8 договору, що сплачується в момент надання кредиту - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

15.2 Договір може бути змінений за згодою сторін, а також у порядку, встановленому у ньому.

17.1.8. Сплата інших платежів на користь банку:

а) винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1272 грн., що сплачується в момент видачі Кредиту.

П. 17.1.9 договору передбачає, що відповідач в період з 24 по 28 число кожного місяця зобов'язаний сплачувати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

У квітні 2011 року на адресу ОСОБА_3 банком було надіслане повідомлення про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, в якій повідомлялося, що її прострочена заборгованість перед банком становить 96228,33 грн., у тому числі: по кредиту - 43666,31 грн.; по відсотках - 12959,97 грн.; по пені - 37016,11 грн.; по комісії - 2585,94 грн. (а.с.9).

Згідно наданого банком розрахунку, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами станом на 24 травня 2011 року загальна заборгованість за кредитним договором становила 110442,01 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 48366,71 грн.; заборгованість за відсотками - 13106,78 грн.; заборгованість по комісії - 2616,52 грн.; пеня за прострочення кредиту - 40854,76 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (відсоток від суми) - 5247,24 грн. (а.с.7-8).

Таким чином, між сторонами виник спір, що випливає з виконання умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, яка має борг перед банком.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання а бо не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачають, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Позивач частково довів обґрунтованість своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримувала кредит в сумі 55725 гр., спростовуються умовами кредитного договору та доказами в справі, з яких вбачається, що вказана сума кредиту включає в себе і суму страхових платежів 8999,1 гр.

Посилання відповідача на те, що передбачена кредитно-заставним договором сплата комісії суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також не спростовують в цій частині висновків суду.

Ст. 3 ЦПК України та ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 20 ЦК України передбачає, що право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 3 ЦК України передбачає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вказані норми законів, а також ст. 6 ЦК України, передбачають добровільність в укладенні угод.

Ст. 628 ЦК визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

При укладенні кредитного договору відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду та вільне волевиявлення на його укладення, що підтверджує повне розуміння нею його змісту та наслідків його укладання, а тому її доводи в цій частині є безпідставними, з точки зору свободи договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від їх укладення) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої домовленості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Таким чином, сторони передбачили умовами договору сплату відповідачем позивачеві комісії, в цій частині кредитно-заставний договір є чинним, а тому банк має право на стягнення комісії в сумі 2616,52 гр. з відповідача.

Є безпідставними і доводи відповідача про невірність розрахунку її заборгованості з посиланням на те, що банк станом на 12 квітня 2015 року повідомив їй про заборгованість за тілом кредиту в сумі 43666,31 гр., а в позові станом на 24 травня 2011 року вказав борг за тілом кредиту в сумі 48366, 71 гр., що вона вважає не можливим.

З умов кредитного договору вбачається, що він був виданий до 13 травня 2011 року. В повідомленні банку від 12 квітня 2011 року (а.с. 9) вказано, що станом на цю дату відповідач має прострочену заборгованість за тілом кредиту в сумі 43666,31 гр. Решта тіла кредиту на вказану дату не була простроченою, а тому в позові банк вірно зазначив, що станом вже на 24 травня 2011 року, тобто після настання дати, до якої було видано кредит, прострочене тіло кредиту становило 48366,71 гр.

Відсутні підстави і для застосування в даному спорі позовної давності, про що просив представник відповідача в засіданні апеляційного суду (а.с. 133), оскільки п. 14.11 договору передбачає строк позовної давності за вимогами про всі види платежів 5 років.

Не спростовують висновків суду і доводи скарги про те, що одночасне стягнення пені і штрафу є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки умовами кредитно-заставного договору передбачені різні підстави для стягнення вказаних видів неустойки.

В той же час колегія суддів вважає обгрунтованими доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру пені, нарахованої банком.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Колегія суддів бере до уваги ту обставину, що банк-позивач протягом тривалого часу не виконував положення п. 6.3 кредитно-заставного договору, відповідно до яких банк, зокрема, має право при порушенні позичальником зобов'язань за кредитним договором застосувати певні правові наслідки такого невиконання; на підставі фінансової інформації аналізувати кредитоспроможність позичальника, здійснювати перевірку цільового використання кредиту, а також фінансового стану позичальника і стану забезпечення кредиту, на підставі чого визначати подальші відносини з позичальником. Не зважаючи на те, що відповідач почала порушувати зобов'язання по сплаті тіла кредиту з грудня 2008 року, а проценти останній раз сплатила в березні 2009 року, банк тривалий час не направляв їй претензій та не звертався з позовом до суду, що сприяло збільшенню неустойки, нарахованої банком в сумі 40854,76 гр.

Враховуючи, що в справі було ухвалене заочне рішення, докази своєчасності отримання копії якого в справі відсутні, колегія суддів вважає можливим врахувати і докази для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, надані відповідачем апеляційному суду, про те, що відповідач знаходиться в тяжкому фінансовому стані.

На погашення її боргу перед іншим банком в сумі 265093,82 гр. звернене стягнення на належну їй трикімнатну квартиру в м. Суми.

Предмет застави за кредитним договором в даній справі - автомобіль ГАЗ на підставі ухвали суду від 8 червня 2011 року (а.с.25) вилучений у відповідача і переданий банку, до цього часу на нього не звернене стягнення.

Позивачка розлучена, має непрацездатних хворих батьків.

З врахуванням обставин справи, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені та визначити її у сумі 10000 грн.

Колегія суддів вважає помилковими і висновки суду про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості, в яку включена і сума нарахованої банком пені, що суперечить умовам договору та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 14.3 кредитно-заставного договору, у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються.

Згідно п. 14.9 договору, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вказані положення закону і умов договору, не передбачене нарахування штрафу в процентному відношенні як виду неустойки на суму заборгованості, в яку включений інший вид неустойки - пеня.

Стягуючи штраф в розмірі 5% від суми заборгованості з врахуванням в ній неустойки, суд таким чином в складі цієї суми штрафу вдруге стягнув з відповідача одну і ту саму суму неустойки - ще раз стягнув 5% пені, тобто застосував до відповідача в цій частині подвійну відповідальність.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Сума заборгованості, з якої слід вирахувати 5% штрафу, який підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 14.9 договору, складе: 48366,71 гр. (заборгованість за кредитом) + 13106,78 гр. (заборгованість за процентами) +2616,52 гр. (комісія) = 64090,01 гр., а тому 5% штрафу складе 64090,01 гр. х 0,05= 3204,5 гр., а не 5247,24 гр., як стягнув суд.

Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складе: 48366,71 гр. (заборгованість за кредитом) + 13106,78 гр. (заборгованість за процентами) +2616,52 гр. (комісія) + 10 000 гр. (пеня) + 250 гр. - штраф (фіксована частина) + 3204, 5 гр. - штраф (процентна складова ) = 77544,51 гр., а не 110442, 01 гр., як стягнув суд.

Таким чином, рішення суду в цій частині також не можна визнати законним і воно підлягає зміні в частині визначення суми штрафу - процентної складової, а в зв'язку з цим - і загальної суми заборгованості за кредитним договором станом на 24 травня 2011 року, яка підлягає стягненню з відповідача, а також судових витрат.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов банку задоволено на 70 % (77544,51 гр. : 110442, 01 гр.), з відповідача на його користь підлягають стягненню судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачені при зверненні з позовом до суду (а.с.2) в сумі: (1104,42 гр. + 120 гр.) х 0, 7 = 857,09 гр.

З банку на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду (а.с. 85) в сумі 552,81 гр. х 0,3 = 165,66 гр.

Шляхом взаємного заліку на користь банку з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 857,09 гр. - 165,66 гр. = 691, 43 гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2011 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року №SUC0AA000091587 в сумі 77544,5 гр., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в сумі 48366,71 гр., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 13106,78 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2616,52 грн.;10 000 гр. пені; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3204,5 гр. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номерНОМЕР_3, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 691, 43 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -