Справа № 202/7041/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 лютого 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Петричкевич Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права на проживання та користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із первісною позовною заявою до ОСОБА_2 в якій уточнивши свої позовні вимоги просить суд: визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Індустріальний районний відділ Державної міграційної служби ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за вищевказаною адресою.

В обґрунтування первісного позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за нею, її сином ОСОБА_3, 1976 р.н., а також за ОСОБА_4, яка померла ще ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В даній квартирі зареєстровані вона, син ОСОБА_3, колишня невістка ОСОБА_2 та онучка - ОСОБА_6.

У квартирі фактично проживає лише вона одна, її син проживає окремо, а колишня невістка (відповідач) з онукою також мешкають окремо.

Відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2011 року був розірваний.

Відповідач родинних відносин з нею та ОСОБА_3 не визнавала, та проживала в окремій кімнаті, ні з ким з родини не спілкувалася.

Відповідач не проживає в даній квартирі вже більше трьох років, всі свої особисті речі та речі набуті в шлюбі з ОСОБА_3 вивезла з квартири, ще до розлучення з ОСОБА_3, плату за житлово-комунальні послуги за весь цей час відповідач не здійснювала мотивуючи тим, що не збирається платити за чужу квартиру.

Враховуючи, що в добровільному порядку відповідач не збирається зніматися з реєстрації, вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 не визнала позовні вимоги за первісною позовною заявою та пред'явила зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, про визнання права на проживання та користування квартирою, в якій посилаючись на ст. 47 Конституції України, ст.ст. 64, 65, 116, 125, 156, 157 ЖК України, ст. 29, 405 ЦК України, просить суд визнати за нею право на користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 посилається на те, що вона дійсно перебувала у шлюбі із сином позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 яз яким у них народилася донька ОСОБА_6, 2003 року народження. Вони мешкали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, яка належала матері її чоловіка ОСОБА_1.

23.05.2011 року шлюб між нею та чоловіком було розірвано та після розірвання шлюбу відносини між нею, її донькою та ОСОБА_1 значно погіршилися, що ускладнило подальше спільне проживання в одній квартирі, у зв'язку з чим вони з донькою були вимушені зайнятися пошуком житла. Інших близьких родичів окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вони із донькою не мають і так вийшло, що за час спільного проживання у спірній квартирі вони були там зареєстровані.

В результаті відсутності власного житла вона та її донька здійснити зміну місця реєстрації не бажають та не мають можливості.

Протягом останніх трьох років вона та донька намагаються налагодити теплі стосунки з її бувшим чоловіком ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_1, намагаються проводити разом більше часу, спілкуватися та разом виховувати дитину. Однак, останнім часом відношення до неї та доньки з боку ОСОБА_1 погіршилося, та вона відмовляється із ними спілкуватися, і останнім часом її з донькою перестала впускати до квартири не відчиняючи двері взагалі.

Оскільки вона вселилася у спірну квартиру зі згоди наймача цієї квартири - ОСОБА_1, як член її родини, довготривалий час у ній проживала, приймала участь в здійсненні витрат на утримання цього житла, у якому народилася та проживала її донька, але її право оспорюється позивачем за первісним позовом ОСОБА_1, вона вимушена звернутися до суду із зустрічним позовом за захистом своїх прав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала первісну позовну заяву та викладені у ній позовні вимоги до ОСОБА_2 просила задовольнити у повному обсязі. Зауважила на тому, що колишня невістка не проживає у її квартирі вже три роки і десять місяців, не приймає участі в утриманні житла, не допомагає сплачувати за житлово-комунальні послуги. В квартирі відсутні речі ОСОБА_2, оскільки вона їх вивезла до іншого місця проживання де мешкає вже більше трьох років і по сьогоднішній день. Наявність реєстрації ОСОБА_2 у спірній квартирі зумовлює сплату коштів за житлово-комунальні послуги у значно збільшеному розмірі, що для неї, як для пенсіонера є вкрай утрудненим.

У задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, а зустрічний позов просила задовольнити посилаючись на викладені у ньому обставини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1993 року, під час якого у них народилася дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23.05.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, у квартирі право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка померла ще ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Згідно з актом від 23.06.2014 року складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає більше трьох років, хоча й фактично зареєстрована за зазначеною адресою.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації протягом більше ніж один рік, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом законні, обґрунтовані, тому підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини свідчать, що відповідач не є членом сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі з вересня 2010 року, як це було встановлено у рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23.05.2011 року, не бере участі в оплаті комунальних платежів та утриманні квартири, має інше житло за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 2/28, у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку з цим, у частині позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1/73, слід відмовити.

У своїй зустрічній позовній заяві відповідач просить визнати за нею право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, при цьому посилається на положення ст.ст. 64,65,116,156,157, 162 ЖК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що між сторонами було укладено угоду про безоплатне користування жилими приміщеннями, а у зв'язку з цим ОСОБА_2 була зобов'язана відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України приймати участь у витратах на комунальні послуги, що нараховувалися за адресою спірної квартири.

При цьому, відповідач за зустрічним позовом не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що вона дійсно, як зазначає у зустрічній позовній заяві, приймала участь у такій оплаті за комунальні послуги, допомагала утримувати кватиру, і таким чином, недотримувалася вимог ст. 162 ЖК України.

Отже, за таких обставин у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 59-60, 212, 213-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права на проживання та користування квартирою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук