Ухвала

іменем україни

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Попович О.В., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 07 листопада 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_3 укладено договір № 1671/ФВК-07, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 98 064 долари США строком до 06 листопада 2017 року зі сплатою 10,5 % за користування кредитом. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», у тому числі за кредитним договором від 07 листопада 2007 року № 1671/ФВК-07. ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 052 146 грн 77 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 листопада 2007 року № 1671/ФКВ-07 у розмірі 1 052 146 грн 77 коп., з яких: 76 382 долари 75 центів США, що еквівалентно 991 225 грн 82 коп., - заборгованість за кредитом, 4 694 долари 50 центів США, що еквівалентно 60 920 грн 95 коп., - заборгованість за процентами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 07 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 1671/ФКВ-07, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 98 064 доларів США строком до 06 листопада 2017 року зі сплатою 10,5 % за користування кредитними коштами.

Згідно з графіком платежів, який є додатком до кредитного договору та невід'ємною частиною договору, ОСОБА_3 повинна сплачувати щомісячно по 817 доларів 20 центів США у рахунок погашення основної суми боргу, також проценти за користування кредитними коштами та платежі за надані супутні послуги.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», у тому числі за кредитним договором від 07 листопада 2007 року № 1671/ФВК-07, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк».

Згідно з додатком до договору про передачу активів від 30 червня 2010 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором станом на

01 червня 2010 року складає 89 061 долари 41 цент США.

06 березня 2014 року банком направлено ОСОБА_3 досудову вимогу про те, що внаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість у розмірі 81 577 доларів 25 центів США.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено відсутність у ОСОБА_3 станом на 01 березня 2013 року заборгованості за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь кредитора. При цьому апеляційний суд зазначив, що відсутність у відповідача простроченої заборгованості не свідчить про те, що остання у повному обсязі повернула банку суму отриманого кредиту та відсотків за користування ним.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

За змістом ст. ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ст. 1050 ЦК України, у ч. 2 якої зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, належним чином перевірив виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та спростував доводи апеляційної скарги щодо відсутності у неї заборгованості взагалі, оскільки відсутність простроченої заборгованості не означає повернення всієї суми отриманого кредиту, з урахуванням того, що дія кредитного договору не закінчилася. При цьому з дати ухвалення заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва до часу звернення до суду з даним позовом пройшов час, за період якого були нараховані суми, передбачені кредитним договором.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що у банку не виникло права на дострокове стягнення кредиту, оскільки п. 6.2 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилася, сплатити проценти, комісію, штрафні санкції та інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у випадках, передбачених підпунктами а - ж, у тому числі і у випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було допущено прострочення повернення кредитних коштів, про що банком направлялася претензія, яка залишилася невиконаною.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції також не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Попович

С.П. Штелик