АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/2394/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Великохацька В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

представника ПАТ «Банк та Кредит» Боднар О.О.

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», поданою представником за довіреністю Требіним Ігорем Андрійовичем, на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 27 листопада 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Ковальчук Тетяни Петрівни, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

встановила:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати дії державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві КовальчукТ.П. щодо арешту коштів боржника на рахунках ПАТ «Креді Агріколь Банк» неправомірними; скасувати постанову ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві про арешт коштів боржника на рахунках ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 12 серпня 2014 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві знаходиться виданий Оболонським районним судом м.Києва виконавчий лист про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 443045,42 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві КовальчукТ.П. накладено арешт на кошти боржника на рахунках у ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614, а саме рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

ОСОБА_3 зазначає, що поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий ФОП ОСОБА_3 та призначений для здійснення підприємницької діяльності, сплати податків, зборів, виплати заробітної плати та розрахунків з контрагентами.

Оскільки ОСОБА_3 у правовідносинах, згідно із якими в нього виник грошовий обов»язок перед банком, виступає як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, що регулюється окремими інституціями права, з наведеного рахунку здійснюються сплати за податками, заробітними платами тощо, відтак уважає незаконним накладення арешту на цей рахунок.

Призначенням рахунку НОМЕР_2 зазначає спеціальний режим використання - для зарахування страхових коштів відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», кошти на цьому рахунку не є власністю боржника.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 27 листопада 2014 року скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалено визнати дії державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Ковальчук Т.П. щодо арешту коштів боржника ОСОБА_3 на рахунках ПАТ «Креді Агріколь Банк» неправомірними; скасовано постанову державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Ковальчук Т.П. від 12 серпня 2014 року про арешт коштів боржника ОСОБА_3 на рахунках НОМЕР_2 та НОМЕР_1 у ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що діями державного виконавця права та свободи боржника не порушувались, оскільки в даному випадку для вжиття державним виконавцем заходів щодо накладення арешту не має значення статус особи (фізична особа або фізична особа-підприємець), якою відкрито рахунок, а також для яких цілей рахунки були відкриті.

В судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на обставини, в ній викладені.

Представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи убачається, що за рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, 07 березня 2012 року видано виконавчий лист № 2-2815/11 щодо боржника ОСОБА_3 про стягнення з нього суми боргу у розмірі 441225,42 грн. та 1820 грн. судових витрат. (а.с.62)

Постановою державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Ковальчук Т.П. від 23 липня 2012 року відкрито виконавче провадження на підставі зазначеного виконавчого листа (а.с. 58)

Постановою державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Ковальчук Т.П. від 12 серпня 2014 року (виконавчий лист №2-2815 виданий 07 березня 2012 року) накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_3 на рахунках НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 у ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614 в межах суми 744 863 грн. 05 коп. (а.с. 73)

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що поточні рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 використовуються фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності, сплати податків, єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування та виплати заробітної плати, відтак суд уважав, що такі кошти не є власністю фізичної особи ОСОБА_3

Окрім того, судом першої інстанції зазначено, що рахунок НОМЕР_2 призначений для зарахування страхових внесків та відповідно до положень ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на не може бути арештований.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов, не з»ясувавши в повній мірі обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Законодавством визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 ГК України).

За змістом положень ст.50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто, громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого він набув з моменту народження, а лише набуває до нього

нової ознаки - "підприємець".

Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи-підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як

людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України, та регулюються ним. Останнє випливає зі змісту частини третьої статті 45 Господарського кодексу України, відповідно до якої щодо громадян положення цього кодексу поширюються на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою.

При цьому, юридичний статус "фізична особа-підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право-, та дієздатності.

Тобто, фізична особа-підприємець, за зобов»язаннями, що в неї виникли при реалізації права на підприємницьку діяльність саме у такому статусі, відповідає майном, що їй належить як фізичній особі. Таким чином, майно, яке належить фізичній особі-підприємцю, є таким, що має статус майна належного на праві власності фізичній особі.

У зв»язку із цим слід дійти висновку, що майно (активи), яке використовуються для здійснення та підтримання підприємницької діяльності, можуть бути використані для виконання зобов»язань у відносинах, в яких фізична особа-підприємець виступала не як суб»єкт підприємницької діяльності, оскільки їх власником та розпорядником є фізична особа у розумінні, що вживається у ст.24 ЦК України, яка виявила намір здійснювати підприємницьку діяльність.

Окрім того, слід ураховувати, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 Цивільного кодексу, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (статті 2 та 318 ЦК України) .

Згідно зі статтею 325 цього Кодексу суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України) .

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

З огляду на наведене, є помилковими висновки суду першої інстанції в тій частині, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих фізичною-особою підприємцем не є коштами фізичної особи.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про використання поточних рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності, сплати податків, єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування та виплати заробітної плати, не перевіривши доказами такі твердження заявника, без з»ясування правового режиму банківських рахунків та не дослідивши умов договорів на відкриття банківських рахунків.

Окрім того, судом першої інстанції зроблено висновок, що рахунок НОМЕР_2 призначений для зарахування страхових внесків та відповідно до положень ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на кошти такого рахунку не може бути накладено арешт.

Колегія суддів уважає такі висновки передчасними, а посилання на ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» помилковим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Статтею 6 зазначеного вище Закону передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України.

Відповідно до пункту 1.8 глави 1 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, рахунки зі спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України, належать до поточних рахунків.

Вимоги щодо відкриття певним колом суб»єктів у банках України поточних рахунків зі спеціальним режимом використання містить, зокрема Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів у відповідному органі Державного казначейства України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок у відповідному органі Державного казначейства України (далі - окремий рахунок) , можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Тобто, зазначеною правовою нормою визначено виключно цільове використання страхових коштів, зарахованих на окремий поточний рахунок у банку.

Листом НБУ №25-111/2972-22535 від 14 грудня 2010 року «Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків» передбачено, що особливості правового режиму використання окремого рахунку, визначені Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», передбачаються у договорі банківського рахунку.

З урахуванням наведеного, суду слід з»ясувати призначення та правовий режим банківських рахунків, щодо яких державним виконавцем винесено постанову, оскільки копія листа ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 28 серпня 2014 року в повному обсязі таких відомостей не містить, а відповідні договори з банківською установою на відкриття банківського рахунку в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з»ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 311, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», поданою представником за довіреністю Требіним Ігорем Андрійовичем, задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 27 листопада 2014 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов