Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"17" лютого 2015 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 18 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір № 004532 від 20.06.2011р. та № 005919 від 20.06.2011р., за якими він сплатив ТзОВ «Аваль Інвест» 3 500 грн. та 10 500 грн. відповідно з метою отримання в майбутньому кредиту. Але, оскільки кредитні гроші позивачем так і не були отримані, позивач вважає, що угоди були укладені під впливом обману та застосування нечесної підприємницької практики, є нікчемними, так як відповідач розподіляє кошти по пірамідальній схемі. У зв'язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідача внесені 14 000 грн., збитки в сумі 18 619,44 грн. (в подвійному розмірі упущеної вигоди в сумі 9 309,72 грн., так як позивач мав можливість покласти ці гроші до ПАД «Державний ощадний банк України»), а також відшкодувати заподіяну моральну шкоду в сумі 18 619,44 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заві обставини.

Представник відповідача до суду не з'явився, ТзОВ «Аваль Інвест» повідомлялось про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були.

На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.

20.06.2011р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» було укладено договори № 004532 та № 005919, згідно умов яких та умов програми «Інвест» ТзОВ «Аваль Інвест» за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на придбання товару/отримання позики (а.с. 9-16).

Встановлено, що для отримання товару вартістю 100 000 грн. та 300 000 грн. відповідно, позивач здійснив необхідні платежі на рахунок ТзОВ «Аваль Інвест», що підтверджується квитанціями про сплату 3 500 грн. та 10 500 грн. (а.с. 22, 23).

Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Отже, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Частина 1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Пунктом 5 частини 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Згідно ч.1 ст.15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Згідно ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. З договору вбачається, що згідно з програмою «Інвест», предметом договору є послуги, що надаються шляхом формування груп учасників, метою якого є придбання товару - з умов договорів випливає, що відповідач ТзОВ «Аваль Інвест» формує групу учасників за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених клієнтом програми, тобто за кошти членів самої програми. З даної групи формується Фонд учасників, який призначений для надання безвідсоткової позики для учасників програми, шляхом надання рішення про отримання товару.

При цьому, рішення про отримання товару надається не всім учасникам програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість платежів - ст. 4.11 правил.

За таких обставин надання права на одержання товару учасником програми у приватну власність є компенсацією за рахунок коштів інших учасників програми, отже виконання його умов договору з боку відповідача ТзОВ «Аваль Інвест» залежить не тільки від самого клієнта, а й від третіх осіб.

Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару, не передбачає будь-якої відповідальності ТзОВ «Аваль Інвест» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником товару навіть у разі повної плати всіх загальних внесків.

Вказаний договір з ТзОВ «Аваль-Інвест» є таким, що вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою діяльності пірамідальної схеми.

Відповідні висновку містяться у Постанові Верховного суду України від 23.05.2012р., прийнятій з підстав п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України та є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

За положенням ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Як вбачається з положень ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частина 2 ст. 215 ЦК України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин суд дійшов висновку, що договори № та № 005919, укладені 20.06.2011р. між позивачем та відповідачем є такими, що укладені з використанням нечесної підприємницької практики, а відтак є нікчемними договорами, оскільки їх недійсність передбачена законом.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р., правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає договори, укладені між позивачкою та відповідачем, нікчемними та застосовує наслідки нікчемності правочинів - слід стягнути з відповідача ТзОВ «Аваль Інвест» на користь позивача грошові кошти, сплачені на його рахунок згідно представлених квитанцій, всього в розмірі 14 000 грн.

Стосовно заявлених вимог про відшкодування збитків в подвійному розмірі від упущеної вигоди, то таки задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на Законі.

На підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що у порядку компенсації моральних страждань з ТзОВ «Аваль Інвест» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись статтями 1, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 293 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Застосувати наслідки нікчемності правочинів до договору № 005919 від 20.06.2011р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» й ОСОБА_1, до договору № 004532 від 20.06.2011р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» й ОСОБА_1 та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» на користь ОСОБА_1 внесені грошові кошти в сумі 14 000 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя