Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-4455/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2010 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого: судді Бобуйка І.А., при секретарі - Орзіх Г.О.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в особі філії «Южного регіонального управління» закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанку» про визнання протиправними дій відповідача по підвищенню відсотків по кредитному договору, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2009 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії Южного ГРУ ЗАТ КБ «ІІриватБанк» про визнання неправомірними дій по підвищенню відсотків по кредитному договору.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2009 року зазначена справа була передана на розгляд Малиновського районного суду м. Одеси.

До Малиновського районного суду м. Одеси зазначена справа надійшла 09.03.2010 року.

В обґрунтування своєї позовної заяви ОСОБА_1 послався на такі обставини.

20 квітня 2007 року між позивачем, та відповідачем в особі філії «Южного головного регіонального управління «Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі ОСОБА_2) було укладено кредитний договір № СШВ0СА00000127 (надалі - Договір), тобто позивач став споживачем послуги банку з надання кредиту.

Відповідно до п. 7.1. ОСОБА_2 «ОСОБА_2 зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 20 квітня 2007 по 19 квітня 2012 включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії (далі-«Кредит») у розмірі 30000 гривень (тридцять тисяч гривень) на наступні цілі: споживчі цілі під заставу майна, а також у розмірі 3215.00 гривень (три тисячі двісті п'ятнадцять гривень) на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3. 2.2.7 даного ОСОБА_2, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансової послуги у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати винагороди за падання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.1.1. даного ОСОБА_2 та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. ОСОБА_2. Періодом сплати вважати період з 20 по 24 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим ОСОБА_2 (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку:

Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж;) у сумі 761,71 (сімсот шістдесят гривень 71 коп.) для погашення заборгованості за Кредитним ОСОБА_2, що складається з заборгованості по кредитам, відсоткам, винагороди, комісії, сплачує відсотки, розраховані відповідно п. п. 3.1, 3.2, 3.4, винагороди розрахованої відповідно до п. п. 1.1, 3.7, цього ОСОБА_2.

Позивач стверджує, що умови кредитного ОСОБА_2 щодо сплати всіх щомісячних платежів виконувались належним чином згідно ОСОБА_2.

18.01.2009 року від ОСОБА_3 було отримано письмове повідомлення у вигляді листа від 25.12.2008 року вих. № 20.1.3.2/6-41410, згідно якого відсоткова ставка за Кредитним ОСОБА_2 з 15,12% складатиме 26,34% на рік (тобто ставка збільшилася з 1,17% на місяць, що складає 14,04% на рік до 2,195 % на рік).

Підставами для підвищення відсоткової ставки в ОСОБА_3 зазначені дві обставини:

1.«подорожання грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках»;

2.«підвищення рівня облікової ставки Національного ОСОБА_3 України з 8,5 до 12 відсотків».

Згідно пункту 2.3.1 ОСОБА_2 має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: «зміні курсу долара СІЛА до гривні більше ніж па 10 % у порівнянні з курсом долара СІЛА до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного ОСОБА_2; зміні облікової ставки НБУ: зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банкії України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому ОСОБА_2 надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 (семи) календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки». Збільшення процентної ставки ОСОБА_3 у вищевказаному порядку можливе в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ розмір відрахувань у страховий фоні середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара СІЛА.

Враховуючи положення пункту 2.3.1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, на думку позивача, не мав права і односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку у зв'язку з недотриманням строків повідомлення, які чітко вказані в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Відповідно до ст. 5 ЦК України дія положень ст. 1056-1 ЦК України поширюється на правовідносини за вищевказаним ОСОБА_2.

Щодо підвищення рівня облікової ставки Національного ОСОБА_3 України з 8.5 до 12 відсотків.

З моменту прийняття постанови НБУ №107 від 21 квітня 2008 року та яка набрала чинності з

30.04.2008 року пройшло вісім місяців, протягом яких банк не вживав жодних дій щодо підвищенні процентних ставок. Чому адекватні дії з боку банку не були вжиті раніше? Адже ч. 6 ст. 49 Закон України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що «ОСОБА_2 не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах». Але мені було надано кредит під 14% річних, а облікові ставка піднялась до 12% річних. Тобто відповідач не може посилатися на статтю 49 Закону У країн? «Про банки і банківську діяльність».

У Законі України від 12.05.91 року № 1023 «Про захист прав споживачів» ч. 4 ст. 11 чітко встановлено один з випадків зміни процентної ставки по кредиту: зміна облікової ставки НБУ. Понятті «інші» випадки у законі не конкретизовано. Тому згідно п.8 ст.18 Закону України «Про захист пра* споживачів» такі умови повинні тлумачитися на користь споживача, тобто на користь позивача.

На момент укладення кредитного ОСОБА_2 (20.04.2007 року облікова ставка НБУ становила 8,5%. Тобто різниця становіть 3,5% а не 12,3% (різниця підняття). На думку позивача, якщо відповідач піднімає процентну ставку по вже укладеному договору, та виходячи з того, що відповідач є посередником між людиною яка поклала кошти на депозит (у 2007 році) та позивачем, а випадки підвищення відсоткової ставки громадянину який поклав гроші на депозит (у 2007 року) позивач не відомі, то він не бачить об'єктивних підстав підняття відсоткової ставки.

На момент написання ОСОБА_3 (25.12.2008 року) та на момент отримання цього ОСОБА_3 (18.01.2009 року) облікова ставка НБУ становила 12 % річних (з 30.04.2008 року згідно постанови Правління НБУ від 21 квітня 2008 року №107).

Згідно пункту 2.3.1 ОСОБА_2 збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядк> можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ.

З моменту укладення кредитного ОСОБА_2 облікова ставка НБУ збільшилася лише на 3,5%) (з 8,5% до 12 %), а з листа відповідача видно, що відсоткова ставка збільшилася на 12,3 %.

Тому позивач вважає, що дії ОСОБА_3, по підвищенню відсотків по кредитному договору, та ОСОБА_3 вії

25.12.2008 року вих. № 20.1.3.2/6-41410 суперечать пункту 2.3.1 кредитного ОСОБА_2.

До того ж, позивач вважає, що дії відповідача та лист суперечать Цивільному кодексу України, закону про захист прав споживачів, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Дії банку та ОСОБА_3 від 25.12.2008 позивач вважає вих. № 20.1.3.2/6-41410 суперечать наступним нормативно-правовим актам України:

1). ч. З ст. 632 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним ОСОБА_2 банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові > розмірі та на умовах, встановлених ОСОБА_2, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. З ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в ОСОБА_2 після його виконання не допускається.

Отже, банк при передачі кредиту позичальнику встановив свою плату за користуванні грошовими коштами. Після виконання обов'язку банком щодо передачі грошових коштів за кредитнії* ОСОБА_2 банк не має права змінити ціну в ОСОБА_2, тобто відсоткову ставку.

2) Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК. що набула чинності 09.01.2009 року встановлений ОСОБА_2 розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 5 ЦК України дія положень ст. 1056-1 ЦК України поширюється на правовідносини за вищевказаним ОСОБА_2.

Таким чином, з дати набрання чинності зазначеної норми відповідач не мав права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентних ставок, встановлених кредитною угодою від 20 квітня 2007 року № СЮВ0ОА00000127. Оскільки процентна ставка підвищується відповідачем з 01.02.2009., а позивач, як сторона в ОСОБА_2, згоди на підвищення її розміру не давав, то процентна ставка за вказаним ОСОБА_2 повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами.

3) ст. 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Лист який надіслано позивачу по своєї суті не визначив суму щомісячного платежу, не виклав в нових редакціях два Додатки до Кредитного ОСОБА_2 (Додаток №1 - детальний опис загальної вартості кредиту, Додаток №2 - Графіку погашення кредиту).

Таким чином, умови кредитного ОСОБА_2 п. 7.1 залишились по суті без змін. В позичальника відсутні підстави для його невиконання - умови Кредитного ОСОБА_2, а саме п. 7.1, - є обов'язковими для позичальника. До речі зазначенні графіки не надіслані позивачу і до теперішнього часу.

З моменту отримання листа положення Кредитного ОСОБА_2 стали нечіткими та двозначними і тому згідно п. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" такі умови повинні тлумачитися на користь споживача, тобто на користь позивача.

4) Пунктом 2.3.1. Кредитної угоди від 20 квітня 2007 року № ООВ0ОА00000127, передбачене право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Відповідно до ч. З ст. 1056-1 ЦК умова ОСОБА_2 щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 ЦК правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, умова Кредитної угоди, передбачена п. 2.3.1., про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки є нікчемною з 09.01.2009. (дати набрання чинності статтею 1056-1 ЦК) і не створює для сторін цієї угоди (для мене і відповідача) ніяких юридичних наслідків.

5)ч.2 ст. 639 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти Договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

Кредитний Договір укладений у письмовій формі: з боку банку Договір підписаний уповноваженою стороною ОСОБА_4 Анатолієвна і скріплений печаткою банку.

Лист від 25.12.2008 вих. № 20.1.3.2/6-41410. який надійшов на адресу позивача від банку, є чорно-білою ксерокопією листа, на якому відсутній оригінал підпису уповноваженої особи банку та відтиск печатки банку. Зазначені обставини свідчать про те, що лист не відповідає письмовій формі, в якій укладено кредитний Договір.

6) Підпунктами пункту 2.3.3. Кредитної угоди від 20 квітня 2007 року № СЮВОО А00000127 передбачене право відповідача при настанні будь-яких з наступних подій, зокрема, неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за даною Угодою; розірвати дану Угоду у судовому порядку; згідно ст. 651 ЦК здійснити одностороннє розірвання даної Угоди. Тобто, ненадання позивачем згоди на зміну (збільшення) відсоткової ставки дає право відповідачу вчинити дії, що матимуть для позивача негативні і невигідні наслідки.

Таким чином, виникає ситуація, що так чи інакше матиме для позивача негативні наслідки. Наприклад: якщо банк підвищить розмір відсотків за кредитом і позивач дасть згоду на це підвищення, то банком не будуть порушені вимоги ст. 1056-1 ЦК, а позивач буде змушений сплачувати невигідний для нього розмір процентів. А якщо він, згоди на підвищення розміру відсотків не дасть, то банк не буде їх підвищувати в односторонньому порядку і теж не порушить вимоги ст. 1056-1 ЦК, але вчинить дії, що знов-таки матимуть для нього негативні і невигідні наслідки.

Відповідно до п. 6 ч. 1. ст. З ЦК загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень

законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-яком/ разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Таким чином, умова, що передбачає таку подію, як неотримання від позичальника згоди на змін відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, яка дає право банку (відповідачу) вчинити дії, передбачені підпунктами пункту 2.3.3. Кредитної угоди від 20 квітня 2007 року № СЮВ0СА00000127, суперечить нормам п. 6 ч. 1 ст. З і ч. 2 ст. 1056-1 ЦК та п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1. ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, умова пункту 2.3.3. Кредитної угоди від 20 квітня 2007 року № ОБВ0ОА0000012 щодо такої події як ненадання позичальником згоди на зміну відсоткової ставки, яка тягне надана* відповідачу прав, передбачених пунктами пункту 2.3.3. повинна бути визнана недійсною оскільки її з міс* суперечить вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК.

7) ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це І установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, ті скріплюється печаткою. Лист від 25.12.2008 вих. № 20.1.3.2/6-41410, який надійшов на адресу позивачі від банку, є чорно-білою ксерокопією листа, на якому відсутній оригінал підпису уповноваженої осайв банку та відтиск печатки банку.

8) п.п. 2, 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023 та п.п. 3.1 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування ті сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168 (надалі Правила).

Згідно п.п. 2, 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про наданні споживчого кредиту має містити детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно п.3.1. Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надават* детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування процентної ставки за ним.

Згідно п.3.2. Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковіспс. зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплат* процентів за користування кредитом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Лист, який повинен був стати невід'ємною частиною кредитного договору, згаданої више інформації не містить. Тому позичальник позбавлений права на таку детальну інформацію. Позичальнш (позивач) не має можливості виконувати договірні зобов'язання за цим листом, оскільки умови договору (щомісячний платіж у розмірі 761 гривня 71 коп., зазначений у п.7.1 договору) банком не були змінені належним чином - не визначений у письмовій формі новий щомісячний платіж.

9) Відповідно до ст. 217 ЦК недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тому Кредитна угода від 20 квітня 2007 року № СЮВ0ОА00000127 в решті умов повинна зберегти свою чинність і виконуватись сторонами належна* чином.

Таким чином, відповідач своїми діями порушує і не визнає право позивача та його обов'язок зі кредитним договором сплачувати щомісячний платіж у сумі 761 гривня 71коп.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідачі*, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копій документів які були надані суду разом з запереченням на позов представником відповідача ОСОБА_5, є розпорядження ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 31.12.2008 року за № 3.40.0.0.0/1-20 «Про зміну процентної ставки по діючим кредитним бізнесів «Іпотечне кредитування», «Авто в кредит» виданих в гривнях, яке було винесене відповідно прийнятого рішення на оперативній нараді 25.12.2008 року, у звязку з чим представник відповідачів вважає, що датою вступу в чинність зміненої процентної ставки по кредитному договору є

31.12.2008року. На підставі чого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надіслав лист на адресу ОСОБА_1 від

25.12.2008року за № 20.1.3.2/6-41410, який був відправлений відповідно до реєстру №. 364 ір ТОВ «ПРИН-Ц» лише 08.01.2009 року, як вказано на печатці поштового відділення та листа Одеської дирекції українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 13.04.2009 року № 07-44/1388.

Відповідно до ст.ст. 6, 203 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої статті 6 ЦК застосовуються і до односторонніх правочинів. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, як вказано у ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

На підставі викладеного можливо зробити висновок, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» порушив умови п. 2.3.1 кредитного договору № СЮВ0ОА00000127 від 20.04.2007 року, а саме надіслав листа ОСОБА_1 після спливу строку у 7 календарних днів, як передбачено договором тобто через 9 календарних днів.

Як встановлено у запереченнях представника відповідача ОСОБА_5, роздруківки щодо розрахунку заборгованості за договором № СЮВ0ОА00000127 від 20.04.2007 року укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 15.04.2010 року, яку надав преставник ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 та листа від 25.12.2008 року за № 20.1.3.2/6-41410 адресований ОСОБА_1 від ЗАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що змінена процентна ставка по договору кредиту № СЮВ0ОА00000127 від 20.04.2007 року змінилася 01.02.2009 року з 15.12 % на 26,34 %.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Вищевказані зміни до нормативних актів, а саме доповнення статтею 1056-1 до ЦК України та доповнення ч. 4 до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», були внесені згідно із Законом України від 12.12.2008 року N 661 -VI та вступили в законну силу 09.01.2009 року.

На підставі викладеного можливо зробити висновок, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» порушив вимоги ст. 1056-1 ЦК України та ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а саме змінив процентну ставку 01.02.2009 року тобто після вступу в законну силу Закону України від 12.12.2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Також ОСОБА_1 подав у судовому засіданні заяву про уточнення позовних вимог в якій просив суд, стягнути з ЗАТ КБ «ПриватБанк» всі кошти які він переплатив по договору № СЮВ0ОА00000127 від 20.04.2007 року після вступу в чинність зміненої процентної ставки, а саме 138 грн. щомісяця починаючи з 01.02.2009 року до винесення рішення та накласти пеню в розмірі 1 % за кожен день просрочки на залишок заборгованості.

На підставі вищевикладених обставин справи суд вважає, законною вимогу позивача, щодо незаконного отримання коштів ЗАТ КБ «ПриватБанк» які були зумовлені підвищенням процентної [) ставки по договору № СЮВ0ОА00000127 від 20.04.2007 року з вступом їх в чинність з 01.02.2009 року а це 138 грн. щомісяця, що на день винесення рішення становить 2070 грн.

Згідно з ст.ст. 11, 509, 610, 611 ЦК України Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

При вказаних обставинах суд вважає, що дії ЗАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення відсотково? ставки до 26,34% по кредитному договору №СЮО0СгА00000 127, згідно листа відповідача від 25.12.2001 року вих. № 20.1.3.2./6-41410 до кредитного договору від 20 квітня 2007 року № ООО0ОА0000012". укладеного між ОСОБА_1 та філіалом «Южного головного регіонального управління «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» є протиправними на підставі чого банк незаконно отримав кошти від ОСОБА_1 на загальну суму 2070 грн. чим порушш його законні права.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 203, 509, 610, 611, 632, 1056-1 ЦК України, ст. 55 Закону України «Пре банки та банківську діяльність», ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, СУД-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до закритого акціонерного товаристві комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южного головного регіонального управління» ЗАТ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій по підвищенню відсотків по кредитному договору - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» по підвищенню відсоткової ставки до 26,34% по кредитному договору №СЮВ0СгА00000127, згідно листа відповідача від 25.12.2008 року вих. № 20.1.3.2./6-41410 де кредитного договору від 20 квітня 2007 року № ОСЮ0ОА00000127, укладеного між ОСОБА_1 та філіалом «Южного головного регіонального управлінь «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

Стягнути з закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южного головного регіонального управління» ЗАТ «ПриватБанк» кошти переплачеш ОСОБА_1 у звязку з підвищенням відсоткової ставки в розміре 2070 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якпк заява про апеляційне оскарження була подана, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

СУДДЯ: