У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області (далі - державного виконавця ВДВС Підволочиського РУЮ Тернопільської області) про відкриття виконавчого провадження №43179694 від 05 травня 2014 року. В обгрунтування скарги заявник посилався на те, що підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий лист №2/604/295/13, виданий Підволочиським районним судом Тернопільської області 02 грудня 2013 року, в той час як такий виконавчий лист саме 02 грудня 2013 року не міг бути виданий, оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції у справі про стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_8 набрало законної сили 30 квітня 2014 року. У зв'язку з невідповідністю фактичного зазначення дати видачі виконавчого документа, заявник просив оскаржувану постанову визнати незаконною та скасувати.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову, якою скаргу ОСОБА_6 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 просять ухвали, постановлені судами першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та залишаючи скаргу без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції при розгляді справи не дотримано положень ст. 169 ЦПК України, справа розглянута по суті заявлених вимог у відсутності учасників процесу, зокрема, заявника.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення за безпідставністю.

Вказана ухвала суду заявником оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду у встановлений законом строк.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення та ухвалу суду першої інстанції визначені положеннями ст. 307 ЦПК України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205, 207 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд до завершення розгляду справи постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За приписами ч. 3 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників (ч. 2 ст. 386 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 304 ЦПК України передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Із роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» (далі - Постанова) вбачається, що відповідно до статті 304 <nau://ukr/1618-15|st304/> ЦПК суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК. У зв'язку з цим, зокрема, в апеляційній інстанції не застосовуються правила про пред'явлення зустрічного позову (стаття 123 ЦПК), про прийняття позову третьої особи із самостійними вимогами (стаття 125 ЦПК), про об'єднання і роз'єднання позовів (стаття 126 ЦПК), про недопустимість розгляду справи за відсутності позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (частина третя статті 169 ЦПК), оскільки згідно з частиною другою статті 305 ЦПК неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

У п. 17 цієї Постанови роз'яснено, що при перегляді судових рішень суду апеляційної інстанції необхідно виходити з повноважень, визначених статтею 307 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених ст.ст. 308 - 311 ЦПК України. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК України (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Тобто, ст. 310 ЦПК України, яка відсилає до ст. 207 ЦПК України, застосовується лише для тих підстав, які спеціально передбачені в главі першій «Апеляційне провадження».

Принцип диспозитивності реалізується сторонами на стадії апеляційного розгляду відповідно до ст. 306 ЦПК України, згідно якої в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що відповідно до ст. 310 ЦПК України, якою передбачена можливість закриття провадження у справі та залишення скарги без розгляду, скаргу на постанову державного виконавця не може бути залишено без розгляду у разі повторної неявки позивача у судове засідання на стадії апеляційного провадження, оскільки вона вже вирішена судом першої інстанції по суті шляхом постановлення ухвали про залишення її без задоволення.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що апеляційний суд допустив порушення вказаних норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не виконав своїх обов'язків, визначених законом, тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук