Справа № 333/2079/15
Провадження №2з/333/47/15
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

22 червня 2015 року суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Варнавська Л.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: відділ по Комунарському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про усунення перешкод у праві батька брати участь у вихованні дитини.

19.06.2015 р. до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_3 до завершення розгляду справи по суті, змінювати місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вивозити ОСОБА_4 за межі м. Запоріжжя. Посилається на те, що у ОСОБА_1 виникли обґрунтовані побоювання відносно того, що мати дитини (відповідачка по справі) ОСОБА_3 може вивезти дочку ОСОБА_5 за межі м. Запоріжжя та Запорізької області загалом. Такі побоювання у нього виникли після телефонної розмови з відповідачкою, під час якої та заявила, що залишить квартиру йому (ОСОБА_1), а сама з дитиною покине Запоріжжя. Надав запис телефонної розмови.

Дослідивши заяву, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

П.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії. Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно пересуватись по території України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити графік спілкування з донькою та дозволити проводити щорічно відпочинок тривалістю до 2-х тижнів. Вимога в заяві про забезпечення позову не змінювати адресу проживання та не вивозити доньку за межі міста є неспівмірною з заявленими позовними вимогами та обмежить конституційне право ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 на свободу пересування. Крім того, вважаю, що забезпечення позову у такий спосіб не забезпечить виконання рішення суду, оскільки забезпечення позову стосується лише часу розгляду справи по суті, а виконуватись рішення буде після розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 151-154 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя суд протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя Л.О. Варнавська