Номер провадження: 22-ц/785/2259/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

за участю: прокурора Галактіонової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на допоміжне нежитлове приміщення, за апеляційною скаргою заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2009 року, -

встановила:

17 грудня 2008р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на допоміжне нежитлове приміщення горище, загальною площею 141,2 кв.м., яке розташоване у буд АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 25 червня 2011р. придбала у приватну власність чотирьохкімнатну АДРЕСА_1. Разом з квартирою придбала право користування на нежитлове приміщення (горище), яке розташоване у АДРЕСА_1.

Справа розглянута у відсутність Одеської міської ради.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2009р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Судом визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (горище), загальною площею 141,2 кв.м., яке розташоване над квартирою АДРЕСА_1.

18 листопада 2014р. заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2009р.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014р. заяву заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2009р. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзізаступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2009р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивачу відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилаються на те, що під час перевірки прокуратурою було встановлено, що буд.АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності м. Одеси, що підтверджується листом КП ЖКС «Фонтанський» № 1931 від 05 листопада 2014р., а тому відповідно всі підвальні приміщення та горища в ньому є власністю м. Одеси, та належать територіальній громаді. Зазначеним рішенням територіальна громада м. Одеси фактично позбавлена власності на об'єкт комунальної власності у вигляді горища, оскільки право власності на горище, загальною площею 141,2 кв.м. незаконно визнано рішенням суду за ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури Одеської областіГалактіонова О.А. просила апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення суду скасувати, відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивачка ОСОБА_2, згідно довідки відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеської області від 09 лютого 2015р. зареєстрована та проживає у кв. АДРЕСА_1(а.с.113). Позивачка ОСОБА_2 неодноразово викликалась в судові засідання апеляційного суду на 05 лютого 2015р., 26 лютого 2015р., 26 березня 2015р., 23 квітня 2015р., 04 червня 2015р., 25 червня 2015р., але не з'явилася до суду без поважних причин, не надала заяву про відкладення справи, не цікавилась розглядом справи, заперечень на скаргу та доказів, які спростовують доводи скарги прокурора, суду не надала. За СМС повідомленням ОСОБА_2 отримала повідомлення про явку до суду апеляційної інстанції за телефоном НОМЕР_1 на 25 червня 2015р. Згідно акту складеного КП «ЖКС «Фонтанський» вручити повістку про виклик до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 неможливо, в зв'язку з її відсутністю за місцем проживання (а.с.107,109,119,127,129132,133,136-139, 148-149,159-160,166).

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу та вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З врахуванням строку розгляду справ в суді апеляційної інстанції, неявку позивача до суду апеляційної інстанції тривалий час з 05 лютого 2015р., колегія суддів таку поведінку позивача ОСОБА_2 розцінює як недобросовісне здійснення своїх прав і не виконання процесуальних обов'язків, визначених ст.27, ст.31 ЦПК України, а тому колегія суддів розглянула справу у її відсутність, вважаючи, що вона була повідомлена про слухання справи за останнім місцем проживання.

Згідно з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції на підставі ст.ст.328, 382, 383, 392 ЦК України, посилався на те, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир. Вказане нежитлове приміщення горище було віднесено до розрахункових книжок про сплату за комунальні послуги, позивачка регулярно сплачувала та несла витрати за вказане приміщення горище. Відповідно до заяв власників квартир ними була здійснена поступка своїх прав сумісної власності на нежитлове приміщення горище на користь ОСОБА_2, а тому є підстави для визнання права власності за позивачкою на горище загальною площею 141,2 кв.м.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки висновки не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2009р. справа розглянута у відсутність Одеської міської ради, яка не була повідомлена про слухання справи, оскільки повідомлення, на яке суд першої інстанції посилався є неналежним повідомленням Одеської міської ради, тому що має виправлення щодо дати судового засідання на 10 лютого 2009р.(а.с.33).

Також судове рішення від 10 лютого 2009р. не було направлено Одеській міській раді відповідно до вимог ч.3 ст. 222 ЦПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення судового рішення(а.с.36-38).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори від 25 червня 2001р., кв. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності та право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 16 липня 2001р. В договорі купівлі - продажу квартири не зазначено приміщення горища, загальною площею 141,2 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, у житловому будинку АДРЕСА_1, де проживає позивачка.

Згідно технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивачки, приміщення горища у будинку АДРЕСА_1 складає загальну площу 141,2 кв.м.(а.с.12-15).

Як вбачається з технічного висновку на нежитлове приміщення, житловий буд. АДРЕСА_1, розташований в історичному центральному районі м. Одеси та побудований на початку 20 століття(а.с.16-21).

Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23 червня 2015р. та акту обстеження нежитлового приміщення у буд. АДРЕСА_1 які були витребувані судом апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги, з 12 лютого 1998р. та станом на 10 лютого 2009р.(день постановлення рішення судом першої інстанції) право власності на нежитлове приміщення (горище), загальною площею 141,2 кв.м. у буд. АДРЕСА_1, було зареєстроване за Одеською міською радою на підставі рішення виконкому Одеської міської ради №510 від 27.09.1997р. Згідно акту обстеження горища від 23 червня 2015р. через вказане горище проходить транзит опалення(а.с.161-163 ).

Станом на 31.12.2012р. приміщення горища у буд. АДРЕСА_1, загальною площею 141,2 кв.м. зареєстроване за ОСОБА_2(а.с.162 ).

Відповідно до пункту 2 ст. 382 ЦК України та пунктом 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою будинку.

Проте, згідно статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку.

Приведена стаття Закону виділяє також окрему категорію приміщень багатоквартирного будинку - «Нежилі приміщення», тобто приміщення, що належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно - правових відносин.

Допоміжні приміщення, призначені для розміщення інженерного устаткування і прокладання комунікацій, може бути з конструктивних міркувань, згідно технічного плану житлового будинку розташовані у нижній частині будинку (технічне підпілля), верхньої (технічне горище) чи в середній частині будинку, керуючись додатком №1 до Будівельних норм і правил.

Згідно додатку № 1 до Наказу Держкомітету України по житлово - комунальному господарству від 31.12.91 року №135 допоміжні приміщення житлового будинку це приміщення, призначені для експлуатації чи культурного обслуговування населення за місцем проживання.

Відповідно до приведених правових норм допоміжні приміщення і нежилі приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, у зв'язку з чим п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на приміщення багатоквартирного будинку, що відносяться до категорії нежилих, не поширюються.

Таким чином, спірне приміщення горища відноситься до категорії нежилих приміщень, тобто є самостійним об'єктом цивільно - правових відносин, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

З урахуванням вищенаведених норм, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що зазначене приміщення горище належить на праві спільної сумісної власності мешканцям буд. АДРЕСА_1 як допоміжне приміщення та які дали згоду позивачу на отримання приміщення у власність є помилковим, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне приміщення.

Позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність її права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

У відповідності до ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі, грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області" № 266-І від 25.11.1991р. у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах м. Одеси.

При встановлених обставинах та відповідно наданих доказів, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на горище, площею 141,2, кв.м. у буд. АДРЕСА_1, оскільки право власності на нежитлове приміщення (горище), загальною площею 141,2 кв.м. у буд. АДРЕСА_1 було зареєстроване за Одеською міською радою на підставі рішення виконкому Одеської міської ради №510 від 27.09.1997р.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом не з'ясовано та позивачкою не надано доказів того, скільки всього квартир є в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, хто є їх власниками, чи є їх згода на визнання права власності на горище за позивачкою.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач надав заяву, в якій зазначив про поступку своїх прав у відношенні нежилого приміщення на користь позивачки є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів того, щоОдеська міська рада погодилась на поступку своїх прав у відношенні нежилого приміщення на користь позивачки. Рішення про надання спірного приміщення горища на користь позивачки органами місцевого самоврядування не приймалось, вказане приміщення не надавалось позивачу відповідно до вимог законодавства .

Договір про повернення експлуатаційних витрат, орендарями нежитлових приміщень в будинках міської ради від 01.10.2008р., укладений між ОСОБА_2 та КП «ЖКС «Фонтанський» не є підставою для визнання за ОСОБА_2 право власності на горище(а.с.9-10).

Судом також не було з'ясовано, чи відноситься спірне приміщення горища до нежитлового фонду Одеської міської ради відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. №266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області».

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для застосування ст.10 Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» та визнання права власності за позивачкою на приміщення горища площею 141,2 кв.м.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову позивачу.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, позивачка сплатила судовий збір при подачі позову у розмірі 51грн. не в повному обсязі, а тому з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 192,60 грн.( 243,60 - 51 грн. = 192 грн.60 коп.) за подачу позову та за подачу апеляційної скарги прокурором, який звільнено від сплати судового збору у розмірі 121 грн.80 коп., а всього 314,40 грн.( 192,60 грн.+121,80грн.).

Керуючись ст.ст.209,303,307 ч.1п.2, 309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2009 року - скасувати, постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення(горище)- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі 192 (сто дев'яносто дві )грн. 60 коп. та за подачу апеляційної скарги 121(сто двадцять одна)грн.80 коп., а всього 314( триста чотирнадцять)грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін