Головуючий в 1 інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

при секретарі - Одінцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок суми заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

23 червня 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (далі - Банк) про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок суми заборгованості. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що 04.10.2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №0, відповідно до якого їй був наданий кредит в сумі 20000 доларів США строком користування до 04.10.2037 року. 04.10.2007 року між ОСОБА_3 та відповідачем укладено договір поруки №146863, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконані зобов'язання ОСОБА_2 по договору кредиту №0. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.04.2010 року в солідарному порядку з позивачів було стягнуто достроково на користь відповідача заборгованість по кредиту в сумі 166 279,65 грн.. 12.08.2010 року Жовтневим ВДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження за вищезазначеним рішенням суду. ОСОБА_2 добровільно сплачувала борг щомісячно відповідачу, але не в гривнях, а, на вимогу Банку, в доларах США. Виконуючи рішення суду, ОСОБА_2 з'ясувала, що сума її заборгованості не зменшується, а зростає. Вона зверталася до Банку із проханням видати їй розрахунок текучої заборгованості, але не отримала відповіді. Під час розгляду справи в суді, у зв'язку з отриманням від Банку розрахунку боргу, позивачі уточнили і доповнили позовні вимоги, просили суд визнати дії відповідача неправомірними в частині зарахування платежів, внесених після рішення суду від 07.04.2010 року, оскільки Банк зараховує їх в перерахунку на долари США, і не на погашення заборгованості за рішенням суду, а на існуючі кредитні зобов'язання в порядку, обумовленому кредитним договором, про що свідчить довідка Банку про суму залишку заборгованості по тілу кредиту. Тому просили зобов'язати відповідача проводити розрахунки та зарахування по кредиту, внесені після рішення суду від 07.04.2010 року в гривнях, зобов'язати відповідача зробити перерозподіл грошових коштів, внесених на оплату кредиту після винесення рішення суду від 07.04.2010 року по диференційному виду платежу, змінивши черговість зарахування тіла кредиту та нарахованих відсотків на фактичну заборгованість по тілу кредиту; судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, а саме визнано дії ПАТ «УкрСиббанк» неправомірними в частині зарахування платежів, внесених після рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2 - 1138/2010 року від 07.04.2010 року. Також суд зобов'язав ПАТ «УкрСиббанк» проводити розрахунки та зарахування по кредиту, внесені після рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-1138/2010 року від 07.04.2010 року в гривнях.

Суд зобов'язав ПАТ «УкрСиббанк» зробити перерозподіл грошових коштів, внесених на оплату кредиту по договору кредиту №0 після

винесення рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-1138/2010 року від 07.04.2010 року по диференційному виду платежу, змінивши черговість зарахування тіла кредиту та нарахованих відсотків на фактичну заборгованість по тілу кредиту, судові витрати покласти на відповідача, а також стягнув на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн..

10 жовтня 2014 року представник відповідача Черепуха А.В. звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 вересня 2014 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 27 жовтня 2014 року заяву представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Черепухи А.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник ПАТ «УкрСиббанк» - Черепуха А.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів розглянула справу у відсутності позивача ОСОБА_3 і представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк», які надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які просили скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами було сплачено 112783,88 грн на виконання рішення суду про стягнення на користь Банку заборгованості в розмірі 166279,65 грн, тому вони вправі вимагати визнання дій банку неправомірними щодо незарахування грошей на погашення боргу і зобов'язання банку перерахувати суму боргу у валюті, зазначеної у рішенні суду, тобто, вимагати від відповідача належного прийняття зобов'язання, тому вважав вимоги позивачів обгрунованими і такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04.10.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий кредит в сумі 20000 доларів США строком користування до 04.10.2037 року, (а.с.28-30).

04.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №146863, відповідно до якого останній зобов'язався як солідарний боржник відповідати перед Банком за порушення обов'язків з боку ОСОБА_2 за кредитним договором (а.с.7).

Згідно з п.2.1.1 додаткової угоди б/н від 04.10.2007 року позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 210 доларів США в день сплати ануїтетного платежу.(а.с.74-45)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-1138/2010 від 07.04.2010 року задоволений позов акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, і стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 166 279,65 грн.(а.с.6).

12.08.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1138 від 07.04.2010 року про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі 166279,65 грн та суми судових витрат. (а.с.27).

Як вбачається зі справи, позивачі сплатили на виконання рішення суду

112 783,88 грн., що не оспорював Банк.

Згідно з довідкою-розрахунком Банку, наданою на вимогу суду, станом на 10.07.2014 року заборгованість по кредиту позивачів складає 17454,05 доларів США, в тому числі 16712,68 доларів США, або 194838,60 грн, заборгованість по тілу кредиту. (а.с.76).

Між тим, з рішення суду від 07.04.2010 року вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час - ПАТ «УкрСиббанк») скористався своїм правом на дострокове повергнення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вимоги банку були задоволені повністю, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була стягнута заборгованість в сумі 166279,65 грн, в яку була включений залишок по тілу кредиту в сумі 18908,43 долари США та інші суми заборгованості по кредитному зобов'язанню, а всього на суму 20765,23 долари США, що в перерахунку на національну валюту і складало суму 166279,65 грн.. (а.с.6).

За змістом статей 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється х підстав, передбачених договором або законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-610, 604-609 ЦК України.

Як роз'яснено пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-610, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

З письмових пояснень представника Банку, наданих у заперечення проти позову, вбачається, що Банк вважає наявними між сторонами кредитні правовідносини навіть після проведення 07.04.2010 року стягнення судом заборгованості та вважає можливими нараховувати проценти за користування кредитними коштами (а.с.72-73)

Однак, із ухваленням 07.04.2010 року судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що грунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України. Таких вимог Банк не заявляв.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість і можливість задоволення вимог позивачів про визнання неправомірними дій Банку щодо нарахування заборгованості позивачів і розподілу коштів, що поступають від них на погашення заборгованості після ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу по кредиту на підставі ст.ст.526,530,553,554,651,1050,1054 ЦК України, оскільки з розрахунку Банку вбачається, що стягувач нараховує боржникам зобов'язання за кредитним договором (а.с.76-89).

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, а саме, в резолютивній частині зазначив про задоволення вимог, не заявлених позивачами - про визнання дій ПАТ неправомірними, не є слушними і спростовуються матеріалами справи. Так, з уточнень до позовної заяви від 09.09.2014 року вбачається, що позивачі просили визнати дії відповідача щодо зарахування платежів, внесених ними після рішення суду від 07.04.2010 року на погашення боргу по кредиту, неправомірними, тому суд у відповідності до вимог ст..214 ЦПК України розглянув такі вимоги.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції всупереч вимог процесуального закону розглянув вимоги ОСОБА_3, який не є стороною кредитного договору, оскільки зі справи вбачається, що рішенням суду від 07.04.2010 року про стягнення заборгованості за кредитом на користь Банку ОСОБА_3 як поручитель і солідарний боржник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, тому є підстави вважати, що дії відповідача щодо незарахування сум погашення заборгованості зачіпляють інтереси позивача ОСОБА_3.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із оскаржуваним рішенням в частині задоволення вимог позивачів про зобов'язання Банку проводити розрахунки та зарахування по кредиту, внесені після рішення суду від 07.04.2010 року в гривнях і зобов'язання Банку перерозподілити грошові кошти, внесених на оплату кредиту по договору кредиту після вказаного рішення суду від 07.04.2010 року по диференційному виду платежу, змінивши черговість зарахування тіла кредиту та нарахованих відсотків на фактичну заборгованість по тілу кредиту, з наступних причин.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 пояснювала, що змушена була звернутися до суду з даним позовом, оскільки Банк не зараховує її платежі у погашення боргу, визначеного рішенням суду від 07.04.2010 року, а перераховує ці гроші на погашення кредитних зобов'язань в порядку, встановленому кредитним договором, тобто, ануїтетними платежами, тому її заборгованість тільки зростає, а не зменшується. Вона також пояснила, що Банк відмовляється зробити з нею звірку суми решти заборгованості з урахуванням сплаченої нею на виконання рішення про стягнення заборгованості суми, оскільки зараховує виплачені нею кошти в національній валюті, як було ухвалено рішенням від 07.04.2010 року, в іноземній валюті, як було передбачено кредитним договором в 2007 році; тому регулярно виставляє їй пропозиції по погашенню кредитних зобов'язань в валюті кредиту - доларах США.

Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 07.04.2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 166 279,65 грн.(а.с.6). 12.08.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1138 від 07.04.2010 року про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі саме 166279,65 грн, а не в іноземній валюті.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 14 ЦПК України).

Згідно з ч.2 статті 368 ЦПК України за кожним судовим рішення, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається виконавчий лист.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню ( далі - рішення).

Тільки на підставі рішення суду, який видав виконавчий документ, можливі відстрочка, розстрочка виконання рішення, змін чи встановлення способу і порядку виконання рішення (стаття 373 ЦПК України).

Саме державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення ( виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тому питання щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості у валюті, визначеної судовим рішенням, визначення суми залишку заборгованості по виплаті боргу за судовим рішенням повинні вирішуватися в межах виконавчого провадження.

Сторони виконавчого провадження, як передбачено ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», ст.383 ЦПК України, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Банку про порушення судом норм процесуального права при вирішенні вимог про зобов»язання провести певним чином перерахунок боргу, вже визначеного судовим рішенням, оскільки такі вимоги не можуть бути самостійним предметом позову і повинні вирішуватися в межах виконавчого провадження на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга представника Банку - Черепухи А.В. - підлягає частковому задоволенню.

Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Банку проводити розрахунки та зарахування по кредиту, внесені після рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 07.04.2010 року в гривнях і зобов'язання Банку перерозподілити грошові кошти, внесених на оплату кредиту по договору кредиту після вказаного рішення суду від 07.04.2010 року по диференційному виду платежу, змінивши черговість зарахування тіла кредиту та нарахованих відсотків на фактичну заборгованість по тілу кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цих позовних вимогах. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» проводити розрахунки та зарахування по кредиту, внесені після рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2 - 1 138/2010 року від 07.04.2010 року в гривнях; зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» зробити перерозподіл грошових коштів, внесених на оплату кредиту по договору кредиту №0 після

винесення рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-1138/2010 року від 07.04.2010 року по диференційному виду платежу, змінивши черговість зарахування тіла кредиту та нарахованих відсотків на фактичну заборгованість по тілу кредиту, в цих позовних вимогах відмовити.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді