Справа № 589/959/15-ц
Провадження № 2/589/372/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р. м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю дружини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року до суду надійшла позовна заява до вищевказаного відповідача та до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання майна особистою приватною власністю дружини та звільнення майна з-під арешту. Ухвалою суду від 20.05.2015 вищевказаний позов залишено без розгляду в частині вимоги про звільнення майна з-під арешту, зверненої до відповідачів ОСОБА_3 та Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області.

Вимога про визнання майна особистою приватною власністю дружини обгрунтовується такими доводами.

11 серпня 1990 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. 26 травня 1997 року позивач за 4677 грн. придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Вказана квартира була зареєстрована у Конотопському міжміському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 Позивач вказує, що хоч і перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, однак квартиру придбала за кошти, які належали їй особисто до реєстрації шлюбу, зокрема, батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дарували їй гроші, золоті прикраси. Позивач вказує, що на час купівлі квартири у неї з чоловіком була домовленість, що вказану квартиру вона буде купувати за ті заощадження, що були у неї до шлюбу, а тому у договору купівлі продажу покупцем виступала лише позивач. Також вказує, що ОСОБА_3 на це погоджувався і не мав ніяких претензій стосовно вказаної квартири.

Позивач вказує, що 01 лютого 2011 року вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області її чоловік ОСОБА_3 був засуджений за ч. 4 ст. 190, 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. Під час розслідування кримінальної справи стосовно ОСОБА_3, слідчим управлінням УМВС України в Сумській області було винесено постанову від 12.02.2009 р., згідно якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Посилаючись на норми ст. 22, 24 КпШС України (діяв на час укладення договору купівлі-продажу квартири), ст. 57, 73 СК України, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 як на майно, що було придбане за кошти, які належали їй особисто до шлюбу з відповідачем.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, засобами поштового зв'язку направив заяву в якій вимоги позову визнав у повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке.

Відповідно до статті 22 КпШС України (яка була чинною на час придбання вищевказаної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному із подружжя, а також одержане під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджується належним йому роздільним майном.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Судом встановлено, що 26 травня 1997 року на підставі договору-купівлі продажу ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_3 /а.с. 7/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно (сформованого 07.11.2014) вищевказана квартира, власником якої вказано ОСОБА_1 обтяжена арештом на підставі постанови слідчого СУ УМВС України в Сумській області від 12.02.2009.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (мати позивача) підтвердила, що кошти на придбання квартири надавала вона разом зі своїм чоловіком (батьком ОСОБА_1М.). Свідок ОСОБА_7 вказала, що знає позивача з дитинства, знає, що її батьки давали гроші для придбання квартири, дарували золоті прикраси.

На підставі досліджених доказів, а також з урахуванням позиції відповідача судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була набута позивачем хоч і під час шлюбу з відповідачем, однак за її особисті кошти.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи, що право власності позивача ставиться під сумнів, що зокрема, вбачається зі змісту постанови слідчого від 12.02.2009 р., згідно якої було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 як на майно, що належало ОСОБА_3 право власності позивача на вищевказану квартиру потребує захисту у спосіб його визнання.

Керуючись ст. 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_1 за кошти, що належали їй особисто до шлюбу з ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 844 (вісімсот сорок чотири) гривні 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Сидорчук