АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/381/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівХрапка В. Д. , Дмитренка М. І.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенсор-Плюс» (далі ТОВ «Сенсор-Плюс»)на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенсор-Плюс» до ОСОБА_6, приватного підприємства «ВРБ» (далі ПП «ВРБ») про визнання недійсним договору про пайову участь,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ТОВ «Сенсор-Плюс» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.07.2012 року між ПП «ВРБ» та ТОВ «Сенсор-Плюс» було укладено договір передачі функцій замовника-забудовника. Предметом договору стало закінчення за рахунок власних і залучених коштів ТОВ «Сенсор-Плюс об'єкту (дев'ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісно-торгівельними приміщеннями та влаштування квартир в двох рівнях на останньому поверсі будинку по АДРЕСА_1), завершення його будівництва і введення обєкта в експлуатацію.

Згідно п. 4.1 Договору позивач взяв на себе зобов'язанння за рахунок власних і залучених коштів здійснювати фінансування проектування, будівництва, інших витрат повязаних з реалізацією цього договору.

За час дії договору позивачем, ТОВ «Сенсор-Плюс», закінчено будівництво багатоповерхової частини будинку, збудовано прибудовану частину будинку, в тому числі 160 м? першого поверху, прокладено всі зовнішні інженерні мережі, на 50% виконано внутрішні мережі, утеплено фасад будинку, виконано опоряджувальні роботи, встановлено вікна і двері. Крім того, на виконання умов п. 5.1 Договору, ТОВ «Сенсор-Плюс» сплачено на користь ПП «ВРБ» частину компенсації понесених ПП «ВРБ» витрат повязаних з будівництвом обєкту в розмірі 748 250 грн.

У 2013 році ТОВ «Сенсор-Плюс» стало відомо про майнові претензії ОСОБА_6 на вбудовано-прибудованого приміщення магазину на першому поверсі орієнтованою загальною площею 400 кв.м., в цьому житловому будинку. Підставою таких вимог є договір пайової участі у будівництві укладений 01 березня 2008 року між ПП «ВРБ» та ОСОБА_6 Згідно цього договору ОСОБА_6 прийняв на себе зобовязання оплатити вартість, а ПП «ВРБ» зобовязувалось виконати будівельні роботи в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення магазину з інженерними забезпеченням без оздоблювальних робіт в житловому будинку за вищевказаною адресою та після закінчення будівництва та здачі обєкта в експлуатацію передати його у власність Пайовику.

ОСОБА_6 сплатив по договору ПП «ВРБ» грошові кошти у сумі 602 000 грн.

Позивач вважає, що договір пайової участі у будівництві, укладений 01 березня 2008 року між ПП «ВРБ» та ОСОБА_6, суперечить Закону України «Про інвестиційну діяльність» та Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», що надає підстави для визнання даного договору недійсним.

Тому просив суд визнати договір пайової участі у будівництві укладений 01 березня 2008 року між ПП «ВРБ» та ОСОБА_6 недійсним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Сенсор-Плюс» подало апеляційну скаргу в якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. При цьому вказує, що рішення прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції справедливо виходив з того, що оскільки спірний договір про пайову участь у будівництві не суперечать вимогам законодавства, то відсутні правові підстави для визнання його недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2012 року між ПП «ВРБ» та ТОВ «Сенсор-Плюс» був укладений договір передачі функції замовника-забудовника. Предметом вказаного договору стало закінчення за рахунок власних і залучених коштів ТОВ «Сенсор-Плюс» коригування проектної документації обєкту (девяти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісно-торгівельними приміщеннями та влаштування квартир в двох рівнях на останньому поверсі будинку по АДРЕСА_1), завершення його будівництва і введення обєкта в експлуатацію.

01 березня 2008 року між ПП «ВРБ» та ОСОБА_6 було укладено договір пайової участі у будівництві, яким внесено зміни і доповнення до договору пайової участі у будівництві від 11 липня 2007 року, шляхом викладення його у новій редакції. Відповідно до п. 1.1 цього договору замовник зобовязується на свій ризик, своїми силами і засобами виконати будівельні роботи в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення магазину з інженерним забезпеченням без оздоблювальних робіт в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 у відповідності з затвердженою проектно-кошторисною документацією і технічною характеристикою обєкту та після закінчення будівництва і здачі обєкту в експлуатацію передати його у власність на умовах встановлених у даному договорі пайовику, який зобовязується прийняти обєкт у свою власність та здійснювати інвестиції, згідно умов цього договору.

Предметом вказаного договору стало вбудовано-прибудоване приміщення, яке знаходиться на першому поверсі за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 400 кв.м.

Згідно п. 2.2 договору до дня підписання цього договору пайовик сплатив замовнику грошові кошти у сумі 602 000 грн.

Відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка затверджена Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 05 серпня 2014 року, об'єкть будівництва, 9-поверховий багатоквартирний житловий будинок з вбудовано-прибудованими офісно-торгівельними приміщеннями та влаштуванням квартир в двох рівнях на останньому поверсі будинку по АДРЕСА_1 вважається закінченим та готовим до експлуатації.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» обєктами інвестиційної діяльності не можуть бути обєкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних чи юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких обєктів може здійснюватись виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця нерухомості.

Вказана норма закону застосовується якщо обєктами інвестиційної діяльності є житло.

Договором від 01 березня 2008 року про пайову участь у будівництві передбачено, що предметом вказаного договору є вбудовано-прибудоване приміщення магазину, тобто нежитлове приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані вказані апелянтом норми Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Що стосується Закону України «Про фінансово-кредитні механізми управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», на який посилається апелянт, то його положення також не можуть бути підставою для визнання договору пайової участі недійсним, оскільки кошти за спірним договором передавалися позивачу не у довірчу власність, а в оплату будівництва.

Крім того, оспорюваний договір не передбачає винагороду позивача, як управителя майна, що відповідно до ст. 1035 ЦК України є істотною умовою договору управління майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що викладені апелянтом посилання на порушення Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Закону України «Про інвестиційну діяльність», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не можуть слугувати підставами недійсності правочину, як це передбачено ЦК України.

Тому колегія суддів відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенсор-Плюс» - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :