Справа №22ц-5141/10 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Категорія: 44 Доповідач в апел. інстанції: Гриновець Б.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Гриновця Б.М.

суддів: Приколоти Т.І., Бакуса В.Я.

при секретарі: Балюк О.С.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 травня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17 травня 2010 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилою площею у АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що таке є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Просить рішення суду скасувати, а заяву залишити без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано троє осіб : ОСОБА_4 - основний квартиронаймач, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_5 - син. Квартира складається з трьох кімнат, житлова площа 41,60 м?, загальна площа 71,90 м?.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням відповідно до вимог ст. 107 ЖК України, суд зазначив, що відповідач після укладення шлюбу у 1992р. вибув із спірного приміщення на постійне проживання до дружини у с.Лисиничі Пустомитівського району Львівської області.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно роз'яснень викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Заявивши вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав вибуття на постійне проживання в інше жиле приміщення, позивач не надав жодних доказів того, що це приміщення є для відповідача постійним місцем проживання. Більше того, як видно з матеріалів справи, відповідач не втратив інтересу до спірної квартири.

Покликання суду на рішення Сихівського районного суду від 17.11.2009р. (справа №2-1417/09) заслуговують критичної оцінки, оскільки в цьому рішенні міститься не висновок суду про те, що ОСОБА_2 вибув на постійне місце проживання до дружини у с.Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, а лише покликання на пояснення відповідача як свідка.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач втратив право користування спірною квартирою на підставі ст. 107 ЖК України, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а рішення суду, як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 107 ЖК України, ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 травня 2010 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :