Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: 16-та Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, інтереси якої представляє ОСОБА_1, ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно набуте під час проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просила встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 29 серпня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати грошові кошти, що знаходяться в індивідуальному сейфі НОМЕР_1 ПАТ «Перший інвестиційний банк» спільною сумісною власністю, здійснити поділ грошових коштів та визнати за нею право власності на Ѕ їх частину, посилаючись на те, що тривалий час проживала з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_7 залишилося майно у вигляді грошових коштів, що перебувають в індивідуальному сейфі, які набуті ними за час спільного проживання та є їх спільним майном, а відтак підлягають поділу, з визнанням за нею права власності на Ѕ їх частину.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 25 000 доларів США, що знаходяться в індивідуальному сейфі НОМЕР_1 ПАТ «Перший інвестиційний банк», які йому подарував його батько ОСОБА_7 на день народження та виключити вказану суму коштів із спадкового майна ОСОБА_7

Під час розгляду справи за клопотанням сторін до участі у справі як третя особа була залучена колишня дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_6, яка в ході судового розгляду звернулася із самостійними позовними вимогами й просила встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 28 серпня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати майно (грошові кошти), набуте нею з ОСОБА_7 під час зареєстрованого шлюбу до 28 серпня 2007 року, а з 28 серпня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, розділити спільну сумісну власність подружжя, визнавши 50% грошових коштів власністю ОСОБА_7 та 50% її власністю, виключивши їх зі складу спадкового майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 29 серпня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнано грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в індивідуальному сейфі НОМЕР_1 ПАТ «Перший інвестиційний банк», відповідно до договору оренди сейфу № 364/107 від 29 жовтня 2009 року, укладеного між ПАТ «Перший інвестиційний банк» та ОСОБА_7 у розмірі 320 000 доларів США спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_1 право власності на 160 000 доларів США, що знаходяться в індивідуальному сейфі НОМЕР_1 ПАТ «Перший інвестиційний банк», відкритому на ім'я ОСОБА_7, виключивши дані кошти зі спадкового майна ОСОБА_7

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року прийнято відмови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від позовів, у зв'язку з чим рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог скасовано й провадження в справі у вказаній частині закрито.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасовано й відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Судом установлено, що з 08 липня 1988 року до 28 серпня 2007 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, від якого вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_7 є також батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю якої є позивач ОСОБА_1

29 жовтня 2008 року між ПАТ «Перший інвестиційний банк» та ОСОБА_7 укладено договір оренди індивідуального сейфу № 364/107, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування ОСОБА_7 індивідуальний сейф НОМЕР_1 строком до 03 вересня 2009 року включено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулися його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, його син - ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 та колишня дружина - ОСОБА_6

У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з'ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, позивач мала надати суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу та спільного зібрання коштів, що перебувають в індивідуальному сейфі.

Однак таких доказів матеріали справи не містіть.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність вимог ОСОБА_1 та відсутності правових підстав для їх задоволення.

При цьому, апеляційним судом вірно зазначено, що фотографії сімейних свят та спільного відпочинку з ОСОБА_7, надані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не є безумовними доказами проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету ОСОБА_7 з ОСОБА_1 або з ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_7 є батьком їхніх дітей, й безумовно повинен був спілкуватися з дітьми та відвідувати спільні свята, а відтак відсутні підстави для категоричного висновку щодо проживання ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з кимось із сторін.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки висновки апеляційного суду про безпідставність та недоведеність вимог ОСОБА_1 зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко