Справа № 333/162/15-ц
Провадження № 2/333/694/15
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Холода Р.С.,

при секретарі Шевченко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області про скасування рішення Запорізької міської ради п'ятого скликання № 82/274 від 24.06.2009 року та визнання державного акту про право власності на землю від 25.09.2009 року, виданого ОСОБА_3, недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2015 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області про скасування рішення Запорізької міської ради п'ятого скликання № 82/274 від 24.06.2009 року та визнання державного акту про право власності на землю від 25.09.2009 року, виданого ОСОБА_3, недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27.02.2006 року ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа: Запорізьке державне управління земельними ресурсами про поновлення межі земельної ділянки задоволено: відновлено на місцевості межу між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 у відповідності з планом відновлення межі земельної ділянки НОМЕР_2 від 28.07.1998 року та викопіровкою ОП ЗМБТІ від 12.09.1986 року на НОМЕР_2; зобов'язано Запорізьке міське управління земельних ресурсів видати відповідним органам технічне завдання для установки межових знаків на межі між ділянками НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди щодо відновлення межі між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, та не перешкоджати встановленню межових знаків, не руйнувати їх і не порушувати відновлену межу. 02.09.2010 року на виконання рішення суду державним виконавцем Комунарської ДВС Запорізького МУЮ - Недельською О.Г., за участю представника ДП ЗРФ Центру ДЗК Завгороднього М.В., заступника начальника СДІМ Комунарського РВ Діхтяр В.В., заступника начальника ГБ Комунарського РВ Несварливого М.О. було складено акт від 02.09.2010 року. Рішення суду виконано у відповідності до виконавчого документу. Тобто, здійснюючі дії щодо встановлення відповідної межі вказані працівники повинні були виконати виконавчі дії щодо відновленні межі між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у відповідності з планом відновлення межі земельної ділянки НОМЕР_2 від 28.07.1998 року та викопіровкою ОП ЗМБТІ від 12.09.1986 року на ділянку. ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку на підставі рішення Запорізької міської ради та отримала державний акт на землю без погодження земельних меж з її співвласниками та надання письмової згоди на це ОСОБА_1, що є порушення вимог чинного законодавства. Під час проведення дій щодо встановлення меж між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 02.09.2010 року були встановлені невідповідності щодо розміру довжини земельної ділянки, а саме: у викопіровці ЗМБТІ від 12.09.1986 року ширина земельної складала - 10 м. Актом про право власності на змелю від 02.09.2010 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 було встановлено, що на підставі зазначеного акту ширина земельної ділянки склала - 11,10 метрів. Внаслідок протиправних дій межа змістилася у бік земельної ділянки на 1 метр 10 см, позбавивши позивача змоги обслуговувати свою будівлю, зведену ще у 1949 році. На теперішній час межею стала стіна будинку, що підтверджується викопіровкою та висновками експертизи від 04.02.2003 року. Акт про право власності на землю був виданий ОСОБА_3 в 2008 році. Остання не мала наміру встановити межу між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 згідно акту про право користування на землю та приховала від ОСОБА_1 факт його існування та отримання. Позичав вважає, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_10 була здійснена з грубим порушенням п. 1.12.1.13 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року за № 4, якою передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженою відповідною технічною документацією. Також порушено п. 2.3 та 1.16 зазначеної Інструкції, у зв'язку з чим позивач переконана, що погодження меж з суміжними користувачами чи власниками земельної ділянки, яка відводиться є обов'язковою. Погодження меж ніким не надавалось, що є грубим порушенням, тому позивач вважає, що приватизація земельної ділянки була здійснена з порушенням норм закону, на думку ОСОБА_1 відповідач при подачі до зазначеного органу влади відповідних документів, які подаються для приватизації земельної ділянки та отримання відповідного акту підробила документи, які не відповідали один одному, а саме: не співпадають за встановленими розмірами на земельну ділянку НОМЕР_2 від 12.09.1986 року. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд скасувати рішення сесії Запорізької міської ради п'ятого скликання № 82/274 від 24.06.2009 року в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 у приватну власність; визнати державний акт на право власності на землю від 25.09.2009 року, виданий Запорізькою міською радою ОСОБА_3, недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити, так як вважала, що діями ОСОБА_3 порушені її права, вона позбавлена можливості обслуговувати належним чином свій будинок.

Представник позивача - ОСОБА_2 позов підтримала у повному обсязі, вважала, що ОСОБА_3 отримала у 2009 році державний акт на право власності на земельну ділянку незаконно, тому що було порушено процедуру зібрання усіх необхідних документів, а саме - відсутнє погодження меж з суміжними користувачами чи власниками земельної ділянки, яка відводиться, що є обов'язковим, крім того, межа земельної ділянки ОСОБА_3 згідно плану складала 10,0 метрів, проте під час здійснення дій щодо встановлення межі між земельними ділянками в документації було зазначено розмір земельної ділянки відповідача вже 10,6 метрів, отже розміри в державному акту не співпадають з розмірами відведеної земельної ділянки під будинок НОМЕР_2 під приватизацію. Вважає, що ОСОБА_3 сфальсифікувала дані щодо розміру земельної ділянки, шляхом підробки документів. На підставі викладеного, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, суду пояснила, що за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2006 року було відновлено межу між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 у відповідності з планом встановлення меж земельної ділянки від 28.07.1998 року, складеним госпророзрахунковим виборчим бюро «Земельна реформа» при Запорізькій міській раді, з викопіровкою ОП ЗМБТІ від 12.09.1986 року. Відсутність згоди ОСОБА_1 на приватизацію належної їй земельної ділянки не є підставою для визнання недійсними рішення № 82/274 від 24.06.2009 року, так як було рішення Комунарського районного суду від 27.02.2006 року, що набуло законної сили, яким було вирішено спір між нею та ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_3, виданий на підставі рішення тридцять третьої сесії п'ятого скликання Запорізької місткої ради № 82/274 від 24.06.20009 року є законним і тому просить у позові відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 заперечував проти позову, просив застосувати строки позовної давності, так як ОСОБА_1 дізналась про рішення № 82/274 від 24.06.2009 року та про наявність державного акту про право власності на землю від 25.09.2009 року на ім'я ОСОБА_3 ще 02.09.2010 року, тому що 10.10.2010 року вже зверталась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вимогами про визнання дії Запорізького міського управління земельних ресурсів щодо видачі ОСОБА_3 державного акту про право власності на землю незаконними, просила скасувати державний акт на землю, виданий Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів на ім'я ОСОБА_3 З зазначеним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 05.01.2015 року, тобто після спливу трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України. Крім того, позивачем до суду не надано жодного доказу про підроблення ОСОБА_3 документів при приватизації земельної ділянки, так як документи - технічну документацію було складено ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Запорізька регіональна філія, тобто уповноваженими органами, без участі ОСОБА_3 У зв'язку з викладеним, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Представник Запорізької міської ради - Луцик Т.В. до судового засідання не з'явилася, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, проти позову заперечує у повному обсязі, так як державний акт був виданий відповідно до норм діючого законодавства. Крім того, позивач пропустила строк, встановлений ст. 257 ЦК України звернення до суду, так як про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 дізналась ще 02.09.2010 року, тобто термін для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу на момент звернення до суду минув. При цьому, непогодження позивача із рішенням сесії міської ради щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 на підставі незгоди із конфігурацією земельної ділянки - після встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них. та державної реєстрації, не можуть бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або право користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений ст.. 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. Просить у позові відмовити.

Представник третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» до суду не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів або заперечень суду не надав.

Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області Шраго А.О. заперечувала проти позову, до суду надала технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виготовлену ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Запорізька регіональна філія по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена організація має ліцензію на проведення землевпорядних та земле оціночних робіт № 368762 та ліцензію про виконання топографічно-геодезичних, картографічних робіт № 120315. 07.05.2007 року до начальника Запорізького міського відділу Запорізької регіональної філії Центру ДЗК звернулась ОСОБА_3 із заявою про розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_3 надала копію рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2006 року, яким відновлено на місцевості межу між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в відповідності з планом відновлення межі земельної ділянки НОМЕР_2 від 28.07.1998 року та викопіровкою ОП ЗМБТІ від 12.09.1986 року на НОМЕР_2; зобов'язано Запорізьке міське управління земельних ресурсів видати відповідним органам технічне завдання для установки межових знаків на межі між ділянками НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди щодо відновлення межі між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, та не перешкоджати встановленню межових знаків, не руйнувати їх і не порушувати відновлену межу. Якщо є рішення суду, тобто спір між сторонами щодо меж земельної ділянки врегульовано в судовому порядку, то погодження меж з суміжними користувачами чи власниками земельної ділянки, яка відводиться не потрібно. Вивчивши усі документи: план встановлення меж земельної ділянки, викопіровку з схеми плану будівельного кварталу, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18.05.2006 року, постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2007 року, план земельної ділянки, ситуаційну схему, опис меж земельної ділянки, акт погодження меж землекористувачами Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області було винесено висновок про передачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0302 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі рішення Запорізької міської ради п'ятого скликання тридцять третя сесія № 82/274 від 24.06.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, було передано у власність земельну ділянку, площею 0,0302 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Головний спеціаліст Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області Шраго А.О. вважає, що порушень при складанні технічної документації допущено не було, тому відсутні підстави для скасування рішення сесії Запорізької міської ради п'ятого скликання № 82/274 від 24.06.2009 року в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 у приватну власність та визнання державного акту на право власності на землю від 25.09.2009 року, виданий Запорізькою міською радою ОСОБА_3, недійсним.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2006 року (справа № 2-77/2006) позов ОСОБА_3 до Запорізької міської Ради, ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа: Запорізьке державне управління земельними ресурсами про поновлення межі земельної ділянки задоволено: відновлено на місцевості межу між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в відповідності з планом відновлення межі земельної ділянки НОМЕР_2 від 28.07.1998 року та викопіровкою ОП ЗМБТІ від 12.09.1986 року на НОМЕР_2; зобов'язано Запорізьке міське управління земельних ресурсів видати відповідним органам технічне завдання для установки межових знаків на межі між ділянками НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди щодо відновлення межі між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, та не перешкоджати встановленню межових знаків, не руйнувати їх і не порушувати відновлену межу. Рішення набрало законної сили, так як ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.05.2006 року зазначене рішення залишено без змін (а.с. 53-54).

Запорізькою міською радою п'ятого скликання тридцять третьою сесією №82/274 від 24.06.2009 року було затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0302 га по АДРЕСА_1 залишено без змін (а.с. 80).

На виконання вказаного рішення Запорізькою міською радою було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_3 від 25.09.2009 року на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 83).

Вказані документи були видані та оформлені відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виготовлені ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Запорізька регіональна філіяпо АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена організація має ліцензію на проведення землевпорядних та земле оціночних робіт № 368762 та ліцензію про виконання топографічно-геодезичних, картографічних робіт № 120315.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог та доказів наданих сторонами. Будь-яких доказів стосовно порушень з боку відповідачів при оформленні вказаних документів, позивачем суду надано не було.

Окрім того, слід зазначити, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначені повноваження сільських, селищних та міських рад у галузі вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дані питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях.(п.34 ст.26).

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Матеріалами справи підтверджується, що при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 здійснено всі необхідні дії, передбачені Земельним кодексом України, у тому числі, отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та всі необхідні висновки.

Тобто, саме у відповідності до норм чинного законодавства Запорізька міська рада прийняла рішення №82/274 від 24.06.2009 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян».

На виконання зазначеного рішення сесії Запорізької міської ради, ОСОБА_3 був отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Вказане рішення та Державний акт стали предметом оскарження ОСОБА_1

Згідно п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Згідно норм вказаного Закону міська рада є органом місцевого самоврядування, який працює колегіально в сесійному порядку, а рішення приймаються шляхом голосування більшістю голосів.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, міська рада шляхом голосування здійснила своє волевиявлення щодо передачі землі громадянину.

Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був підготовлений на підставі позитивних висновків усіх служб міста, що погоджують відведення земельної ділянки відповідно до вимог норм Земельного кодексу України.

У своїй позовній заяві підставою для скасування рішення сесії міської ради позивачі вважають порушення вимог ст. 198 Земельного кодексу України, щодо погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, а саме, що нібито ОСОБА_1 не був підписаний акт погодження меж землекористування.

Однак, є рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.20006 року, яким спір щодо межі земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_5 вирішено, а тому додаткового погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами не потрібно.

Крім того, посилання позивача, що ОСОБА_3 підробила певні документи є неправомірним та недоведеним, оскільки факт підробки підписів повинен встановлюватись відповідними висновками експертизи, яка проводиться за доручення суду в рамках цивільного процесу або за постановою слідчого в рамках порушення кримінального провадження, або рішення суду, вироком, ухвалою.

Отже, оскаржуване позивачем рішення сесії міської ради було прийняте у відповідності до норм чинного законодавства та в межах компетенції, наданої законом. Норми чинного законодавства не надають права стороні по справі визначати доведеність або не доведеність на відповідність нормам чинного законодавства того чи іншого рішення міської ради.

Додатково необхідно зазначити, що оскаржуване рішення міської ради стосується певного кола осіб, а не окремої фізичної особи. Скасування вказаного рішення призведе до позбавлення охоронюваного Конституцією України права власності на земельні ділянки інших фізичних осіб.

Оскільки на теперішній час оскаржуване позивачем рішення було фактично виконано, а саме, ОСОБА_3 отримано Державний акт про право власності на земельну ділянку - по її фактичному користуванню, тому відсутні підстави для позбавлення громадянина його права власності, яке охороняється Конституцією України та інших осіб.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджених доказів позивачем та його представником не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів щодо фактів підробки відповідачем технічної документації та не надано достовірних доказів порушення законних прав ОСОБА_1 Крім цього, на неодноразові запитання суду, представник позивача пояснювала, що до інших установ та організацій з питань порушення прав ОСОБА_1 вони не звертались. Крім того, у позивача відсутня належна технічна документація, яка свідчить про інші розміри спірної земельної ділянки. Таким чином, суд вважає, що права ОСОБА_1 діями ОСОБА_3 не порушено, а тому позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Судом було розглянуто заяви відповідачів - Запорізької міської ради, ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності, а отже на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України позов є таким, що не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 статті 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті 73 ЦПК України передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З матеріалів цивільної справи № 2-а-223/2011 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького Управління земельних ресурсів, треті особи: ОСОБА_3, ОП «ЗМБТІ» про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень та скасування державного акта на право власності на землю встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до суду за захистом нібито порушеного права 01.10.2010 року, тобто, на думку суду, з саме цієї дати почався перебіг строку позовної давності. З даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду лише 05.01.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. ст. ст. 21, 212, 257, 259 ЦК України, ст. ст. 11, 57, 58, 60, 73, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 12, 198 Земельного кодексу України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" ,суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області про скасування рішення Запорізької міської ради п'ятого скликання № 82/274 від 24.06.2009 року та визнання державного акту про право власності на землю від 25.09.2009 року, виданого ОСОБА_3, недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод