Справа № 525/836/15-ц
Номер провадження 2/525/236/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2015 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І.,

при секретарі Пилипенко П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про захист прав споживача шляхом визнання окремих пунктів та статей угоди недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО", в якому просив: - визнати недійсними ст. ст. 3, 5 умов Угоди №0322363 від 22 травня 2010 року; визнати недійсними п. п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.5.1, 3.2, 4.2, 4.5, 5.2, 12, 13 умов додатку № 2 до угоди № 0322363 від 22 травня 2010 року; стягнути матеріальну шкоду на його користь у сумі 55555 грн., а також стягнути моральну шкоду на його користь у сумі 50000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 22 травня 2010 року між ТОВ "АВТО ПРОСТО" і ним укладено угоду з метою придбання автомобіля "ЗАЗ-Ланос", вартістю 69600 грн. На виконання умов указаної Угоди на протязі більше ніж 5 років він сплатив 55 555 грн., однак автомобіль не отримав.

Посилаючись на те, що зазначена Угода не відповідає вимогам ст. ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, та є односторонньою, оскільки передбачає лише права ТОВ "АВТО ПРОСТО" без будь-яких обов'язків, а відповідальність за невиконання договору несе виключно учасник програми, права якого носять декларативний характер, відповідачем порушено його права щодо надання інформації про хід виконання цього договору, позивач просив суд визнати недійсними ст. ст. 3, 5 умов Угоди №0322363 від 22 травня 2010 року; визнати недійсними п. п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.5.1, 3.2, 4.2, 4.5, 5.2, 12, 13 умов додатку № 2 до угоди № 0322363 від 22 травня 2010 року, та стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснивши, що протягом більше ніж 5 років сплачував щомісячні грошові внески і сплатив йому 55555 грн., а автомобіля так і не отримав, просив суд задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник ТОВ "АВТО ПРОСТО" в судове засідання не з'явився, однак подав заперечення, в якому просив в задоволенні зазначеного позову відмовити, а справу слухати без його участі. Обґрунтовуючи своє заперечення, представник ТОВ "АВТО ПРОСТО" зазначив, що підписавши угоду та додатки до неї, ОСОБА_1 погодився з її умовами, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" не порушувало ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо встановлення обов'язкових умов для споживача, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладення Угоди. Згідно ст. 10 Угоди «підписання угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "АВТО ПРОСТО", уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом». Крім цього, у Позивача, відповідно до п. 13.8 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди, було 7 (сім) календарних днів від дати підписання Угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами Угоди та Додатків до неї, та у випадку не згоди з умовами Угоди, для її розірвання. Вказував на ту обставину, що угода не містить зобов'язання відповідача, за яким він повинен був передати позивачу автомобіль одразу після оплати вступного внеску, оскільки ані в Угода, ані Додатки до неї не зазначено про отримання автомобіля інакше ніж за механізмами передбаченими статтями 4-6 Додатку № 2 Угоди. Щодо введення позивача в оману вказував на те, що позивачу були відомі перелік його прав і обов'язків, а також перелік прав та обов'язків ТОВ "АВТО ПРОСТО", про це свідчить його підпис на Угоді та Додатках 1 та 2 до неї. Зазначав, що позивачем подано заяву про розірвання угоди та повернення йому його коштів, які будуть повернути відповідно до механізму зазначеному в угоді. Вважав вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди безпідставними.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши прояснення позивача, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 травня 2010 року ОСОБА_1 і ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладено Угоду №0322363, предметом якої є надання учаснику програми "АвтоТак" фінансових послуг, спрямованих на придбання автомобіля в групах (а.с 6).

Згідно з додатком №1 до зазначеної Угоди ОСОБА_1 отримав право на придбання автомобіля марки "ЗАЗ", модель "Lanos", вартістю 69600 грн. (а.с. 7).

Статтею 3 Угоди передбачено зобов'язання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми "АвтоТак", здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику (а. с. 6).

Відповідно до ст. 5 Угоди учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, у порядку та строки, визначені Угодою; у ст. 7 визначено, що Угода діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених Угодою (а.с. 6).

На виконання умов Угоди ОСОБА_1 на час виникнення спору сплачено 55555 грн. (а.с. 14-75).

Угоду №322363 розірвано згідно ст. 4 Угоди за заявою ОСОБА_1 від 16.04.2015 року про розірвання угоди та повернення йому сплачених коштів, що підтверджується письмовою відповіддю відповідача по справі, надіслану на адресу позивача (а. с. 13).

Вище зазначені обставини не заперечується сторонами по справі.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до укладеної Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Предметом оспорюваної Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою, а згідно ст. 3 цієї ж Угоди зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди.

Згідно ст. 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до Угоди між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, що одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль.

Сплачені чисті внески у зв'язку зі зміною ціни автомобіля перерахунку не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати 100% від ціни автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання автомобілів у групах "АвтоТак" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди). Різниця між споживачами учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законодавцем 02.06.2011 року ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» доповнена п. 11-1, згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до фінансових послуг, і цей пункт набрав чинності 08 січня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

На час укладення угоди № 0322363 від 22 травня 2010 року між сторонами, такий вид послуг, як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, законодавцем не був віднесений до переліку фінансових послуг, які передбачені ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому для здійснення відповідачем такої діяльності на той час, ліцензія не вимагалася.

ТОВ "АВТО ПРОСТО" 15 січня 2013 року, тобто після укладення спірної угоди, отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а тому діяльність товариства є неправомірною, у т.ч. й до введення законом ліцензування такої діяльності. Строк дії ліцензії 15.01.2018 рік (а.с. 77, 78, 99).

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що його було введено в оману під час підписання угоди. Абзац другий ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачає, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення договору ОСОБА_1 отримав примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО", крім того відповідно до п. 13.8 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди, було 7 (сім) календарних днів від дати підписання Угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами Угоди та Додатків до неї, та у випадку не згоди з умовами Угоди, для її розірвання.

Враховуючи вище наведе, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними ст. ст. 3, 5 умов Угоди №0322363 від 22 травня 2010 року та визнати недійсними п. п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.5.1, 3.2, 4.2, 4.5, 5.2, 12, 13 умов додатку № 2 до угоди № 0322363 від 22 травня 2010 року на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", як таких, що є несправедливими. Позивачем не доведено у чому саме полягає несправедливість окремих положень правочину та не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем порушено права позивача. Сам по собі факт того, що позивач сплачував щомісячні внески відповідно до угоди, а позивач не надав йому автомобіля не є підставою для визнання недійсними окремих статей та пунктів угоди та додатків до неї, з огляду на те, що відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Між тим, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 10 та ст. 60 ЦПК України.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недійсними ст. ст. 3, 5 умов Угоди №0322363 від 22 травня 2010 року та визнати недійсними п. п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.5.1, 3.2, 4.2, 4.5, 5.2, 12, 13 умов додатку № 2 до угоди № 0322363 від 22 травня 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Пунктом 13.4.1 договору визначено, що у першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного, належним чином засвідченого Державним центром зайнятості, який надав "АВТО ПРОСТО" необхідні підтверджуючі документи та на момент виникнення однієї із вищезазначених обставин належним чином виконував зобов'язання за угодою. Статус безробітного розглядається як пріоритет для повернення чистих внесків за умови, що на момент підписання угоди учасник мав офіційну роботу відповідно до записів у трудовій книжці, і статус безробітного було надано учаснику не пізніше, ніж через 4 (чотири) місяці після звільнення з останнього місця роботи відповідно до записів у трудовій книжці. Учасник має надати відповідні документи протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту виникнення таких обставин. За вимогою "АВТО ПРОСТО" учасник зобов'язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. Учасник уповноважує «Авто Просто» звертатися із запитами до відповідних органів та/або установ з метою встановлення обставин, на які посилається учасник. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Відповідно до п. 13.4.2 ст. 13 додатку № 2 у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 подав заяву про розірвання угоди, яка була розглянута і на підставі якої договір був розірваний (а.с. 13) згідно ст. 4 Угоди. Що вказує на те, що відповідно до змісту угоди позивач був включений в систему на повернення коштів.

Твердження позивача про те, що відповідач відмовився повернути йому гроші не підтверджені доказами по справі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходив із наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено протиправності дій відповідача по відношенню до нього, та не надано суду доказів які б обґрунтовували завдання йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи в позові, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в своїй Постанові від 11 вересня 2013 року, ухваленій в справі №6-40цс 13 за заявою ТОВ "АВТО ПРОСТО" про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року у справі за позовом до ТОВ "Авто Просто" про визнання угоди недійсною, відшкодування майнової і моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Куруючись ст. ст. 10, 11, 27, 60, 62, 64, 208, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "АВТО ПРОСТО" про захист прав споживача шляхом визнання окремих пунктів та статей угоди недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Суддя Ю.І. Ячало