Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1661/13-ц
Провадження 6/483/36/2015
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Казанлі Л.І.

при секретарі Гречці С.Є.,

за участю державного виконавця Вовченка І.С.,

представника стягувача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобовязання,

В С Т А Н О В И В :

04 березня 2015 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання головного державного виконавця відділу ДВС Очаківського МРУЮ ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту боржника ОСОБА_3 до виконання ним зобовязань за виконавчим документом. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що на виконанні відділу ДВС Очаківського МРУЮ перебуває виконавчий лист, виданий Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мультитранс» 201 583 грн 74 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди. У ході примусового виконання вказаного виконавчого документу боржником судове рішення не виконується, заборгованість за виконавчим документом станом на 02 березня 2015 року становить 201 247 грн 41 коп..

У судовому засіданні державний виконавець та представник стягувача вимоги подання підтримали.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали подання, суд дійшов такого.

10 січня 2014 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 483/1661/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 201 583 грн 74 коп. на користь ТОВ «Мультитранс» в рахунок відшкодування майнової шкоди (т. 3 а. с. 4).

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження (т. 3 а. с. 5), 06 лютого 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Очаківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 41888276 з виконання вказаного вище виконавчого листа, копію якої боржником було одержано 08 лютого 2014 року (т. 3 а. с. 6), та запропоновано останньому у семиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження добровільно виконати рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В ході проведення виконавчих дій, у звязку із невиконанням в добровільному порядку боржником судового рішення, державним виконавцем встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (т. 3 а. с. 7-9), вказана квартира перебуває під обтяженнями на підставі договору іпотеки та постанови відділу ДВС Очаківського МРУЮ про арешт майна боржника.

Згідно з відповідями Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області, відділення ДАІ з обслуговування м. Очаків та Очаківського району УМВС України в Миколаївській області, отриманими на запити державного виконавця, інформація про наявність у боржника майна чи коштів, на які може бути звернуто стягнення, відсутня (т. 3 а. с. 10-13).

24 квітня 2015 року державним виконавцем було складено відповідний акт, з якого вбачається, що за вказаною у виконавчому документі адресою боржника відсутнє майно, на яке за законом можливо звернути стягнення (т. 3 а. с. 87).

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення.

Законодавством України зазначені правовідносини врегульовані ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України і може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують її соціальне буття, і в силу приписів ч. 3 ст. 269 ЦК України фізична особа не може бути позбавлена цих прав.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року ( в редакції від 05 грудня 2013 року). Стаття 6 цього Закону передбачає, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності самого лише факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Тобто, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України державний виконавець зобовязаний довести не лише факт наявності невиконаного зобовязання, а й факт свідомого ухилення боржника від його виконання коли він має змогу виконати зобовязання повністю або частково, але не робить цього без поважних причин.

Положеннями ч. 2 ст. 10 ЦПК України встановлено, зокрема, що наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання. Поняття «ухилення від виконання зобовязань» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості.

Сам по собі факт невиконання боржником свого обовязку з погашенню боргу не може свідчити про ухилення останнього від виконання своїх зобовязань.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року в справі «Хлюстов проти Росії», яким визнано порушення п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в звязку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості підстави обмеження права заявника на виїзд з країни служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості за судовим рішенням добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обовязків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співрозмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи.

Разом із тим, у поданні державного виконавця не наведено жодного обєктивного доказу того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань та в чому саме полягає таке ухилення, а лише містяться посилання на наявність боргових зобовязань та підтвердження відсутності майна та коштів, на які може бути звернуте стягнення.

Як вбачається з повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на запит суду, за результатами проведеної перевірки відомостей про перетинання державного кордону України у 2014-2015 роках громадянином України ОСОБА_3 не виявлено.

Крім того, суд констатує, що хоча ОСОБА_3 здійснюється часткове погашення суми заборгованості (т. 3 а. с. 20, 61), в матеріалах подання відсутні дані про виклик боржника державним виконавцем з метою зясування місця його роботи або іншого джерела доходів.

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для обмеження боржника ОСОБА_3 у здійсненні ним передбаченого ст. 33 Конституції України права на свободу пересування, вільного вибору місця проживання та права вільно залишати територію України, а тому вважає подання таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспорту громадянина України до виконання зобовязань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області на протязі пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу, а у разі подання апеляційної скарги відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: