Справа № 468/421/15-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., з участю секретаря - Фельчина Р.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення вкладу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про повернення банківського вкладу. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 10 філії «Південне регіональне управління» 20.02.2013 року було укладено договір № 911/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого позивач вніс відповідачу на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 6228,28 доларів США зі строком дії договору з 20.02.2013 року по 25.02.2014 року. Після закінчення строку дії договору 25.02.2014 року позивачем було пролонговано його дію ще на один рік з умовою - нарахування та сплати позивачу процентів у розмірі 10,5 % річних. У відповідності з п. 2.2.2 вказаного договору ним було здійснено поповнення депозиту, а саме: 22.04.2013 року - на суму 100 доларів США та 26.02.2014 року - на суму 250 доларів США. Після закінчення строку дії договору відповідач зобов'язався повернути позивачу суму внеску та нараховані проценти за користування грошовими коштами позивача. Після спливу строку дії вказаного договору 03.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми банківського вкладу та нарахованих процентів, однак, відповідачем було сплачено нараховані проценти, але грошовий вклад не повернуто.

Крім того, між позивачем та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 10 філії «Південне регіональне управління» 20.02.2015 року було укладено договір № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, за умовами якого позивач вніс відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 48480 гривень зі строком дії договору з 20.02.2013 року по 25.02.2014 року. Після закінчення строку дії договору 25.02.2014 року позивачем було пролонговано його дію ще на один рік. У відповідності з п. 2.2.2 вказаного договору ним було здійснено неодноразове поповнення депозиту, а саме: 22.04.2013 року - на суму 558 грн., 14.05.2013 року - на суму 739 грн., 05.06.2013 року - на суму 1420 грн. та 04.07.2013 року - на суму 1090 грн. За умовами договору після спливу строку дії договору відповідач зобов'язався повернути позивачу суму внеску та нараховані проценти за користування грошовими коштами позивача. Після спливу строку дії вказаного договору 03.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми банківського вкладу та нарахованих процентів, однак, відповідачем було сплачено нараховані проценти, але грошовий вклад не повернуто.

На підставі викладеного, позивач, збільшивши розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про банківський вклад № 911/370-13 від 20.02.2013 року в сумі 6623,46 доларів США та за договором про банківський вклад № 912/370-13 від 20.02.2013 року в сумі 52287 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином (особисто під розписку), від нього не надходило будь-яких заяв. В попередніх судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказавши, що банк не може виплатити позивачу всю суму вкладів одразу, оскільки діють відповідні обмеження встановлені Постановами Правління НБУ щодо видачі готівкових коштів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати.

Оскільки представник відповідача брав участь у попередніх засіданнях, йому роз'яснювались його права та обов'язки, він висловлював свою думку і ставлення до позовних вимог (при цьому предмет та підстави прозову не змінювались), він скористався своїм правом в наданні суду доказів та в останнє судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином (особисто під розписку), та від нього не надходило будь-яких заяв - суд ухвалив про завершення розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору № 911/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті від 20.02.2013 року; копію заяви від 03.03.2015 року; копію квитанції № 50 від 20.02.2013 року; копію квитанції № 1 від 22.04.2013 року; копію додаткової угоди від 22.04.2013 року до договору № 911/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 20.02.2013 року; копію квитанції № 1 від 26.02.2014 року; копію додаткової угоди від 26.02.2014 року до договору № 911/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 20.02.2013 року; копію заяви від 03.03.2015 року; копію квитанції № 12 від 20.02.2013 року; копію договору № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті від 20.02.2013 року; копію квитанції № 2 від 22.04.2013 року; копію додаткової угоди від 22.04.2013 року до договору № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 20.02.2013 року; копію квитанції від 14.05.2013 року; копію додаткової угоди від 14.05.2013 року до договору № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 20.02.2013 року; копію додаткової угоди від 05.06.2013 року до договору № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 20.02.2013 року; копію квитанції № 2 від 04.07.2013 року; копію додаткової угоди від 04.07.2013 року до договору № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 20.02.2013 року; копію зави від 23.03.2015 року; виписки по особовим рахункам позивача; відомості НБУ про курс гривні щодо іноземних валют станом на 02.06.2015 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах збільшених позивачем позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 20.02.2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 911/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого позивач вніс відповідачу на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 6228,28 доларів США зі строком дії договору з 20.02.2013 року по 25.02.2014 року, з умовою - нарахування та сплати процентів за користування коштами позивача у розмірі 7,5 % річних. Після закінчення строку дії договору 25.02.2014 року позивачем було пролонговано його дію ще на один рік з умовою - нарахування та сплати процентів у розмірі 10,5 % річних. В подальшому позивач здійснив поповнення вказаного депозитного рахунку 22.04.2013 року - на суму 100 доларів США та 26.02.2014 року - на суму 250 доларів США. Заборгованість відповідача згідно з наданими банком виписками становить 6623,46 доларів США, з яких: 6578,28 доларів США - сума вкладу, 45,18 доларів США - проценти станом на 03.03.2015 року включно. Після спливу строку дії договору банківського строкового вкладу відповідач перерахував вказані кошти з депозитного рахунку на рахунок на вимогу, але суму грошового вкладу позивачу на його вимогу не повернув.

20.02.2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, за умовами якого позивач вніс відповідачу на депозитний рахунок НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 48480 гривень зі строком дії вкладу з 20.02.2013 року по 25.02.2014 року, з умовою - нарахування та сплати процентів за користування коштами позивача у розмірі 18,5 % річних. Після закінчення строку дії договору 25.02.2014 року позивачем було пролонговано його дію ще на один рік з умовою - нарахування та сплати процентів у розмірі 22 % річних. В подальшому позивач здійснив неодноразові поповнення вказаного депозитного рахунку в період з 22.04.2013 року по 04.07.2013 року, збільшивши загальну суму депозиту до 52287 гривень. Після спливу строку дії договору банківського строкового вкладу відповідач перерахував вказані кошти з депозитного рахунку на рахунок на вимогу, але не повернув позивачу на його вимогу суму грошового вкладу. Заборгованість відповідача становить 52287 гривень.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1058 ч.1, 1060 ч. 1-2 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність".

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1-2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Таким чином, після отримання відповідної вимоги вкладника банк був зобов'язаний видати йому суми вкладів.

Зі змісту ст.ст. 526, 1058 ЦК України слідує, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без ненадання вкладнику можливості використання цих коштів - зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за договором, що є підставою для задоволення позову - стягнення з відповідача на користь позивача 6623,46 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 02.06.2015 року (21,08 грн. за 1 долар США) еквівалентно 139622,54 грн., за договором № 911/370-13 від 20.02.2013 року та стягнення з відповідача на користь позивача 52287 грн. за договором № 912/370-13 від 20.02.2013 року.

Посилання відповідача на відповідні положення Постанови Правління НБУ від 01.12.2014 року №758 (яка діяла до 03.03.2015 року) та Постанови Правління НБУ від 03.03.2015 року №160 щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта та щодо обмеження видачі готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта, - не змінюють висновків суду, оскільки, по-перше, вказані положення не узгоджуються з нормами ч. 1-2 ст.1060 ЦК України щодо обов'язку банку видати вклад на першу вимогу клієнта та не можуть бути законними підставами для обмеження прав фізичних осіб - вкладників та власників банківських рахунків щодо повернення належних їм коштів за першою вимогою, по-друге, навіть якби відповідач виплачував позивачу суму вкладу з врахуванням вказаних обмежень, то вся сума вкладу та процентів за договором №911/370-13 від 20.02.2013 року мала б бути виплачена позивачу протягом 10 днів (139622,54 грн. / 15000 грн.), а заборгованість за договором №912/370-13 від 20.02.2013 року (52287 грн.) взагалі не перевищує встановлені НБУ добові ліміти, проте, як вказано вище, з часу отримання банком відповідної заяви позивача до розгляду позову по суті банк позивачу жодних коштів не виплатив.

Суд також не вважає, що вказані вище постанови НБУ з врахуванням положень п. 5.4 укладених між сторонами договорів є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 5.4 укладених між сторонами договорів №911/370-13 від 20.02.2013 року та №912/370-13 від 20.02.2013 року (які є ідентичними за змістом) сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором у випадку виникнення обставин непереборної сили (серед яких вступ в дію актів нормативного характеру НБУ, що прямо або побічно забороняють або омежують можливість належного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором).

При цьому, по-перше, системний аналіз положень п. 5.4 вказаних договорів та відповідних положень Постанови Правління НБУ від 01.12.2014 року №758 та Постанови Правління НБУ від 03.03.2015 року №160 однозначно вказує на те, що банк може бути звільнений від цивільно-правової відповідальності лише у разі, якщо він, керуючись вказаними постановами, виплатить вкладнику суму внеску та процентів не однією сумою одразу, а визначеними в постановах платежами, еквівалентними 15000 грн. та 150000 грн. відповідно, в разі ж коли банк взагалі не здійснює виплати вкладу, то ці дії не є такими, що ґрунтуються на положеннях п. 5.4 договору та Постанови Правління НБУ від 01.12.2014 року №758 і Постанови Правління НБУ від 03.03.2015 року №160.

По-друге, вказані положення п. 5.4 договору слід тлумачити таким чином, що сторона при виникненні передбаченої в даному пункті обставини не звільняється від виконання самого зобов'язання за договором, а може бути звільнена від відповідальності за невиконання даного зобов'язання, а під цивільно-правовою відповідальністю Глава 51 ЦК України розуміє стягнення неустойки, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, інфляційних та трьох процентів річних, повернення ж суми вкладу та сплата процентів за вкладом є зобов'язанням за договором та не є цивільно-правовою відповідальністю, тому на них положення п. 5.4 договору поширюватись не може.

За такого - позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивача за подібною категорією справ звільнено від сплати судового збору та загальна ціна позову становить 191909,54 грн. - з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1919,10 грн. судового збору відповідно до ставок, визначених п.п.1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 526; 530 ч.1; 1058 ч.1, 1060 ч. 1-2 ЦК України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) кошти за договором № 911/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті від 20.02.2013 року в сумі 6623 (шість тисяч шістсот двадцять три) долари США 46 центів, що еквівалентно 139622 (ста тридцяти дев'яти тисячам шістсот двадцяти двом) гривням 54 копійкам, з яких: 6578,28 доларів США - сума вкладу, 45,18 доларів США - проценти станом на 03.03.2015 року включно.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) кошти за договором № 912/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті від 20.02.2013 року в сумі 52287 (п'ятдесят дві тисячі двісті вісімдесят сім) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 1919 (одна тисяча дев'ятсот дев'ятнадцять) гривень 10 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя: