У х в а л а

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Парінової І.К.,

Коротуна В.М.,

Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації; зобов'язання не розповсюджувати недостовірну інформацію; стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1. звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2. 24 грудня 2013 року, під час розгляду апеляційним судом Полтавської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_3 про зміну місця проживання малолітньої дитини, була допитана в якості свідка і засвідчила щодо нього інформацію зневажливого та образливого характеру, що, на його думку, не відповідає дійсності (є недостовірною) та порушує його немайнові права. Просив визнати недостовірною та такою, що принижує гідність, честь і ділову репутацію позивача, інформацію, поширену ОСОБА_2. у письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року, адресовану апеляційному суду Полтавської області; визнати брутальною та такою, що принижує гідність, честь і ділову репутацію позивача, суб'єктивну думку ОСОБА_2., яка була поширена відповідачем у письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року, адресовані апеляційному суду Полтавської області; зобов'язати ОСОБА_2. не розповсюджувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 30 000 грн моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2. на користь позивача судові витрати. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 1000 грн, та в рахунок в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі у вигляді сплати судового збору - 10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2014 гору визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1. інформацію, поширену ОСОБА_2. у письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року залишено без змін. Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2014 року скасовано. У касаційній скарзі скаржниця просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2014 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (ч.1 ст. 335 ЦПК України). Зазначеною нормою закону, а саме, частиною 3, суд касаційної інстанції не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково. Стягнув з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. моральну шкоду, в решті позовних вимог відмовив, тобто, відмовив у задоволенні позову про захист честі, гідності і ділової репутації. Статтею 220 ЦПК України визначено, в яких випадках суд ухвалює додаткове рішення. Суд першої інстанції, на порушення зазначеної норми закону, ухвалив додаткове рішення про задоволення позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації; зобов'язання не розповсюджувати недостовірну інформацію, незважаючи на те, що в рішенні від 08 липня 2014 року відмовив у цій частині в задоволенні зазначених позовних вимог. Переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2., судова колегія апеляційного суду Полтавської області залишила без змін рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 1000 грн, та в рахунок в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі у вигляді сплати судового збору 10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2014 року, яким визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1. інформацію, поширену ОСОБА_2. у письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року, скасовано, оскільки ухвалення додаткового рішення не ґрунтується на нормах процесуального закону і фактично змінює зміст основного рішення щодо висновків суду по суті позовних вимог. Скасовуючи додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2014 року, яким визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., інформацію, поширену ОСОБА_2. у письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року, суд апеляційної інстанції залишив в силі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 1000 грн, та в рахунок в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі у вигляді сплати судового збору - 10 грн. Проте, погодитися з висновками судів не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону. Пред'являючи позов, ОСОБА_1. послався на те, що поширена про нього інформація ОСОБА_2., яка міститься в письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року, є недостовірною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, звинувачує його у конкретних протиправних діяннях. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист прав спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім'ї. Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1. посилався на те, що недостовірна інформація, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію як фізичної особи та є для нього негативною міститься в письмових «Показах свідка», що не було взято до уваги судами попередніх інстанцій. Не з'ясовано чи були прийняті судом дані покази свідка, чи попереджалась вона про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, чи було щодо свідка ОСОБА_2. порушена кримінальна справа за дачу неправдивих показань. Крім того, частиною 1 ст.227 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженням, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 « про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що згідно з положеннями статті 227 ЦК України і статті 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширеної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Також, у п. 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердження, чи оціночним судженням. Інформація ОСОБА_2., яка на думку позивача порочить його честь, гідністю та ділову репутацію, була висловлена в письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року. Таким чином, суди не встановили належним чином фактичні обставини по справі, не дали їм належну оцінку, що призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації, та зобов'язання не розповсюджувати недостовірну інформацію. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зазначені норми закону не врахував суд апеляційної інстанції, скасовуючи додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2014 року, яким було визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1. інформацію, поширену ОСОБА_2. у письмових «Показах свідка» від 02 грудня 2013 року та залишаючи без змін рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 1000 грн, та в рахунок в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі у вигляді сплати судового збору 10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Таким чином, апеляційний суд не взяв до уваги, що без встановлення вини не відшкодовується моральна шкода. Стаття 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> вимагає від суду під час ухвалення рішення вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджувалися. Проте суди не з'ясували всі обставини по справі, а саме, хто, яку спадщину отримав після смерті власника будинку, яке майно належало спадкодавцю, правові підставі визнання незаконним рішення ради, договору купівлі-продажу, оскільки покупець є добросовісним.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для скасування ухвалених судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І.Євтушенко

Судді:

Є.П. Євграфова

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович