Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/552/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В., суддів Маловічко С.В., Савченко О.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно укладеного кредитного договору від 03.12.2006р. відповідач ОСОБА_3 03.12.2006 року отримав кредит у розмірі 2175,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

У зв'язку з порушеннями умов договору відповідачем станом на 24.03.2014р. у нього утворилась заборгованість перед Банком у сумі 43 775 грн. 24 коп., а саме: 1721,25 грн. - заборгованість за кредитом; 15 764,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1018,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 22 710,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 060,73 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 43 775,24 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у позові відмовлено повністю.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2006р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено договір № ZPE0RX06010133, відповідно до умов якого відповідач 03.12.2006р. отримав від позивача грошові кошти в розмірі 2175,80 грн. на строк до 02.12.2008р. включно з умовами оплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % в місяць із розрахунку на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 42,43 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 197,8 грн.

Згідно заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 01 по 05 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 157,83 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з Умовами.

Відповідач надав згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, передбачені умовами договору платежі не здійснював.

Із розрахунку заборгованості за договором від 03 грудня 2006 року вбачається, що станом на 24 березня 2014 року загальна заборгованість відповідача за зазначеним договором становить 43 775 грн. 24 коп. та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1 721 грн. 25 коп., заборгованості за процентами - 15 764 грн. 77 коп., простроченої комісії в розмірі 1 018 грн. 32 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 22 710 грн. 17 коп., штрафу (фіксована частина ) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2 060 грн. 73 коп.

Наданий позивачем розрахунок не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Але відповідачем в ході розгляду справи судом першої інстанції надано письмову заяву про застосування строку позовної давності та відмову в позові з підстав його пропуску ( а.с. 22).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про його поновлення не заявлено, що є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі банк вказує, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють питання застосування строку позовної давності, що призвело до неправильного вирішення справи, зокрема, вказує, що позичальник здійснював платежі в межах строку позовної давності, визнаючи заборгованість, і тому перебіг строку позовної давності перервався.

Дослідивши доводи апелянта, колегія вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Суд першої інстанції початком відліку строку позовної давності вважав дату повернення кредиту - 03.12.2008р., тому вважав, що Банк, пред»явивши позов до суду тільки 03.04.2014р., пропустив строк позовної давності.

Спростовуючи ці висновки суду, банк наголошує на тому, що відповідач, здійснивши декілька платежів протягом 2009р., останній з яких - 09.07.2009р., перервав перебіг строку позовної давності, тому представник позивача наполягав в судовому засіданні апеляційного суду на стягненні всієї визначеної банком заборгованості.

Разом з тим, при з»ясуванні цих обставин колегією було встановлено, що судом неповно досліджено всі обставини справи, зокрема, не враховано наступне.

З табличного розрахунку банку вбачається, що протягом дії договору ОСОБА_3 жодного платежу не здійснював, у зв»язку з чим Банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове повернення кредиту та всіх нарахованих сум.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2008р. був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № ZPE0RX06010133 від 03.12.2006р., яка станом на 21.02.2008р. становила 4 460,22 грн. та складалась із: заборгованості за тілом кредиту - 2 175,80 грн., заборгованості за відсотками - 1 345,48 грн., заборгованості по комісії - 594,02 грн., пені - 344,92 грн. Вказаний судовий наказ не скасовано, тому він є чинним.

З розрахунку банку слідує, що стягнута за судовим наказом сума повторно ввійшла у визначений в цьому позові розмір заборгованості, який розраховано за весь період з початку дії кредитного договору - з 03.12.2006р.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України справа підлягає закриттю, якщо набрало законної сили рішення суду, яке постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, а тому наявність набувшого законної сили судового наказу є підставою для закриття провадження у справі за позовом, заявленим по тим же вимогам, які вирішені в судовому наказі.

З огляду на вказані обставини рішення суду в частині стягнення заборгованості за період з 03.12.2006р. по 21.02.2008р. у загальній сумі 4 460,22 грн. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині позовних вимог Банку.

При з»ясуванні питання щодо переривання перебігу позовної давності здійсненням платежів позичальником з»ясовані наступні обставини.

З того ж табличного розрахунку банку випливає, що після видачі судового наказу 15.03.2008р. позичальник здійснив чотири платежі: 23.03.2009р. на суму 1 141,32 грн., 23.04.2009р. на суму 636,36 грн., 15.05.2009р. на суму 1090,91 грн., 09.07.2009р. на суму 576,86 грн. ( а.с. 3,4). Саме ці платежі, на думку банку, переривають строк позовної давності.

Проте ці ствердження банку є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Таким визнанням боргу може бути, зокрема, його часткова сплата, на чому і наполягає банк.

Перевіркою вказаних вище чотирьох платежів, здійснених позичальником у 2009р., за первинними документами - меморіальними ордерами, копії яких маються в матеріалах справи, встановлено, що всі ці платежі здійснені ОСОБА_3 на виконання судового наказу, про що свідчить зазначення в меморіальних ордерах «надходження за позовами» ( інших судових рішень за цим кредитним договором не було) ( а.с. 37-39).

Із вказаного слідує, що здійснення ОСОБА_3 платежів саме на виконання судового наказу, не може розглядатись як визнання ним заборгованості, нарахованої за період після видання судового наказу, а отже не є діями, які переривають перебіг позовної давності по подальшій заборгованості.

Оскільки перебіг позовної давності переривається виданням судового наказу, то строк позовної давності слід відраховувати з 15.03.2008р., а позов, пред»явлений банком до суду 14.04.2014р., є таким, що поданий після спливу визначеного сторонами п»ятирічного строку позовної давності.

Тому висновки суду про відмову в позові про стягнення заборгованості за період з 21.02.2008р. у зв»язку з пропуском строку позовної давності є правильними, ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають застосованим судом нормам матеріального права.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія у відповідності до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду, скасувавши в частині відмови в позові по заборгованості станом на 21.02.2008р. та закривши провадження у цій частині, а в решті рішення підлягає залишенню без змін згідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у цій справі скасувати в частині відмови в позові щодо стягнення заборгованості станом на 21.02.2008р. у загальному розмірі 4 460,22 грн., яка стягнута судовим наказом, та закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кочеткова І.В.

Судді: Маловічко С.В.

Савченко О.В.