Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

при секретарі Рудь Т.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Воронова М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 8 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технотрейд ЛТД», треті особи ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Слов'янська аграрна група» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

11.12.2014 року до Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Слов'янські агротехнології», третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

06.01.2015 року позивачем була подана уточнена позовна заява з аналогічними позовними вимогами, відповідно до якої відповідачем по справі визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Технотрейд ЛТД», третя особа ОСОБА_4. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року первісний відповідач - ТОВ «Слов'янські агротехнології» замінений на ТОВ «Технотрейд ЛТД». Провадження у справі в частині пред'явленого позову до ТОВ «Слов'янські агротехнології» закрито.

Дана позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 працював з 14 квітня 2014 року у відповідача сторожем. Відповідно до графіку роботи він працював з 19 години 19 червня до 07 годин 20 червня 2014 року. Приблизно о 12 годині 30 хвилин 19 червня 2014 року позивача почув скрежет металу та пішов в той бік. Підійшовши до бензозаправочного контейнеру, освітлив його з мобільного телефону та побачив, що зірвана пломба та пошкоджений замок. Повідомити про ці обставини директора та працівників міліції він не мав можливості, оскільки мобільний зв'язок був відсутній. О 6 годині ранку 20 червня 2014 року на мехдвір приїхав директор ОСОБА_4 та ОСОБА_1 йому повідомив про те, що вночі була невідомо ким зірвана пломба та замок на бензозаправочному контейнері та попросив викликати працівників міліції. Але ОСОБА_4 відмовився звертатися до правоохоронних органів та заявив, що буде особисто проводити службове розслідування. В цей час приїхав сторож ОСОБА_3 та водій ОСОБА_6. ОСОБА_4 дав ОСОБА_6 лінійку, наказав піднятися на ємкість з бензином та зробити заміри. По результатам заміру ОСОБА_4 заявив, що має місце недостача бензину в кількості 172 літра. Позивач пояснив, що крадіжки бензину вночі не було, була лише зірвана пломба і замок невстановленою особою. Бензоколонка не включалася, ніхто до не ї не підходив, ніякий транспорт на територію мехдвору не заїжджав. 20 червня 2014 року ОСОБА_1 прийшов в 19 годині на роботу відповідно до графіку. Однак, ОСОБА_4 заявив йому, що він відсторонений від роботи сторожем на період розслідування. Після цього позивач кожен день звертався до ОСОБА_4 з питанням, коли він буде допущений до роботи та наполягав, щоб розслідуванням займалися правоохоронні органи. ОСОБА_4 відповідав, що він повідомить, коли виходити на роботу, а 19 листопада 2014 року при черговому зверненні ОСОБА_4 заявив позивачу, що він звільнений за прогули, ознайомив його з наказом № 19-11/14 від 19.11.2014 року про звільнення з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Надати копію наказу та довідку про заробіток відмовився, мотивуючи це тим, що копію наказу та довідку про заробіток він надасть лише на запит адвоката та видав лише трудову книжку.

Наказ про звільнення вважає незаконним, оскільки висновок відповідача про те, що позивач був відсутній на роботі без поважної причини не відповідає дійсності. Вважає, що не скоїв прогулів, оскільки директор відсторонив його від роботи.

Просить суд визнати незаконним наказ № 19-11/14 від 19 листопада 2014 року про звільнення, поновити на роботі сторожем та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представником відповідача суду надано письмове заперечення, відповідно до якого зазначив, що позовна заява до відповідача ТОВ «Технотрейд ЛТД» була подана 06.01.2015 року, тобто значно пізніше закінчення строку позовної давності для цього виду позовів. Отже, пропущений строк позовної давності. Окрім того, в своїй позовній заяві позивач зазначає, що він кожен день намагався виконати свої обов'язки з 20.06.2014 року до моменту звільнення, наполягав на розслідуванні, кожен день звертався до директора підприємства з вимогою надати йому роботу. Однак, позовна заява не містить підтвердження жодного з вищевказаних фактів. Більш того, у ТОВ «Технотрейд ЛТД» є докази того, що позивач ухилявся від виконання своїх обов'язків як робітника, неодноразово порушував КЗпП України вже після встановлення факту крадіжки бензину. В свої позовній заяві позивач зазначає, що він наполягав на зверненні до органів міліції по факту крадіжки. Однак, одночасно він зазначає, що ніякої крадіжки не було. Тобто, перше припущення позивача суперечить другому. Окрім того, позивач зазначає, що в ході службового розслідування був встановлений факт недостачі бензину. Також, позивач вказує, що не був присутнім при проникненні в контейнер та знищенні замка та пломби на ньому. Тобто, не бачив, як проводилися протиправні дії, але точно вказує, що нічого не викрадено. Отже, позивач суперечить сам собі.

Відповідно до ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати свою роботу особисто. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, організації, внаслідок порушення покладених на нього обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Отже, керівництво підприємство зобов'язано було провести службове розслідування для визначенні винних в зникненні товарно-матеріальних цінностей та покласти на винну особу обов'язок погашення шкоди перед підприємством. Для цього директор підприємства надав наказ про проведення службового розслідування № 20/06-14 від 20.06.2014 року. Цей наказ є розпорядженням керівного органу підприємства та зроблений з метою виконання умов дбайливого ставлення до майна власника підприємства.

Згідно ст. 139 КЗпП України позивач зобов'язаний був виконувати розпорядження власника підприємства та виконати наказ № 20/06-14 від 20.06.2014 року. Але всупереч вимогам КЗпП України він взагалі відмовився ознайомлюватися з даним наказом та зник з підприємства. Цей факт підтверджується Актом від 26.06.2014 року за підписом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Оскільки іншої можливості провести службове розслідування не було, директор підприємства направив поштою листа на адресу позивача для ознайомлення його з наказом. Це підтверджує опис від 03.07.2014 року з печаткою пошти, акт від 03.07.2014 року за підписом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, та повідомлення про вручення листа, що надійшло на адресу ТОВ «Технотрейд ЛТД» 18.07.2014 року.

Згідно ст. 233 КЗпП України строк оскарження наказу ТОВ «Технотрейд ЛТД» № 20/06-14 від 20.06.2014 року. З цього моменту до 19.11.2014 року, коли підприємство склало наказ про звільнення позивача, було достатньо часу, щоб отримати позов з приводу незаконності наказу про службове розслідування, якби позивач вважає його незаконним. Але відсутність оспорювання цього наказу підтверджує згоду позивача з його законністю.

Також, позивачу було в письмовій формі вказано, яким чином він повинен був виконати обов'язки працівника, але дій, згідно наказу підприємства він не вчинив. Тобто, вказане ним в позовній заяві про щодення звернення до директора, коли він повинен був допущений до роботи та що йому робити є неправдивою інформацією. Оскільки в наказі по підприємству прямо вказано, які відомості необхідно отримати від позивача, то, як робітник підприємства, він був зобов'язаний надати в робочий час вичерпні пояснення в ході службового розслідування на поставлені згідно наказу йому запитання.

Окрім того, позивач зазначає, що згідно з графіком виходів сторожів він повинен був вийти на роботу 20.06.2014 року. Однак, згідно графіку він повинен був вийти на роботу не раніше 22.06.2014 року. Також, в ході службового розслідування підприємством було зроблено кілька актів для встановлення необхідної інформації для прийняття рішення по службовому розслідуванню. В складанні жодного з цих актів позивач участі не приймав. Окрім вищевказаних, є ще акти від 23.06.2014 року, 20.06.2014 року, пояснювальна записка від 10.07.2014 року. В жодному з цих документів не вказується присутність позивача на робочому місці, хоча деякі з них є колективними.

Також, позивач не наводить жодного доказу відсторонення його від виконання обов'язків. Натомість, наказ про службове розслідування свідчить про протилежне, бо там чітко зазначено, що позивач зобов'язаний був зробити декілька дій на роботі. Більше того, директор підприємства намагався змусити позивача виконати його обов'язки прийти на роботу. Це підтверджується фактом направлення на адресу позивача листа з наказом для змушення його вийти на роботу та виконати свої обов'язки працівника. Відсутність позивача на робочому місці під час проведення службового розслідування, відмова його від надання відповідних пояснень призвела до того, що підприємство не мало можливості визначити винних в крадіжці та компенсувати шкоду, що була нанесена підприємству. Отже, позивач зробив прогули всупереч інтересам підприємства та наказам керівництва.

Окрім того, позивач зазначає, що він наполягав на зверненні в міліцію за фактом крадіжки. Однак, ДНР вийшло зі Слов'янська в першій половині липня 2014 року. Лінія фронту проходила посередині між Слов'янськом та селищем, а Слов'янський МВ УМВС знаходився за лінією фронту. Як тільки з'явилася можливість звернутися в міліцію, підприємство негайно це зробило. Тобто, підприємство звернулося своєчасно до органів міліції для належного розслідування даного злочину, одночасно з цим провело службове розслідування, а позивач всіляко протидіяв законним діям підприємства, чим порушив приписи КЗпП України.

В задоволенні позову просить відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні поясненням, якими обґрунтовуються позовні вимоги та зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював сторожем на мехдворі. До його обов'язків входило охорона мехдвору, техніки. У вечері 19 червня 2014 року він обійшов територію, все було спокійно. Приблизно о 12 годині він почув шум, після чого побачив на контейнері зірвану пломбу. Мобільного зв'язку в той час не було. Після цього, зранку, був проведений замір та виявлена нестача бензину. Залишив він підприємство приблизно о 9 годині ранку. 20 червня 2014 року директор підприємства ОСОБА_4 в усній формі відсторонив його від виконання своїх обов'язків. Окрім того, з приводу зірваної пломби зранку 20 червня 2014 року він писав пояснення. Після цього він неодноразово приїжджав на підприємство та запитував у ОСОБА_4, коли йому виходити на роботу. Наказ про проведення службового розслідування він отримав поштою. Про результати службового розслідування йому по теперішній час не повідомлено. Робочий час визначався графіком чергування, працював він з 19 годин вечора до 7 години ранку по два дні. Відповідно до графіку, з яким він був ознайомлений, наступна зміна його була 20 червня 2014 року, однак на зміну вийшов ОСОБА_8. На липень, серпень, вересень, жовтень, листопад з графіком роботи його не знайомили. Надати пояснення з приводу не виходу на роботу, керівництво підприємства в нього не вимагало. Копію наказу про звільнення йому не вручали. Договір про матеріальну відповідальність він підписав в червні 2014 року, але після зазначених подій.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, зазначила, що наказ, яким позивач був звільнений з роботи є незаконним, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні надав пояснення та зазначив, що він є директором ТОВ «Технотрейд ЛТД». Позивач був звільнений з підприємства відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки він само відсторонився від виконання обов'язків сторожа, не маючи на те ніякого права та не з'являвся на робочому місці протягом тривалого часу. Службове розслідування було призначено з метою виявлення осіб, які здійснили крадіжку дизельного палива. Ознайомитися з наказом про проведення службового розслідування ОСОБА_1 не забажав, тому даний наказ був йому надісланий поштою. Ніякий претензій з приводу цього наказу ОСОБА_1 не висловлював, письмово на підприємство не звертався, а просто залишив робоче місце без будь-якої поважної причини, тим самим лишив керівництво підприємства можливості зробити висновок про те, чи винен сторож ОСОБА_1 в даній ситуації. Вимоги позивача вважає незаконними, оскільки адміністрація підприємства зробила все можливе для того, щоб розібратися в тому, хто винен в крадіжці палива, а ОСОБА_1 просто перестав ходити на роботу без будь якої поважної причини. Від роботи він ОСОБА_1 не відсторонював, а навпаки вимагав з'явитися на підприємство та виконати дії, які зазначені у наказі про проведення службового розслідування. Окрім того, ОСОБА_1 був матеріально-відповідальною особою та був єдиним, хто перебував на території підприємства під час зірвання пломби з контейнеру та зливу палива. Про факт зірвання пломби та зливу палива ОСОБА_1 повідомив йому безпосередньо зранку, коли він приїхав на роботу. Про те, що ОСОБА_1 відсторонений від виконання своїх обов'язків на час проведення службового розслідування, він йому не письмово ні в усній формі не повідомляв. Окрім того, довести до кінця службове розслідування не виявилося можливим, оскільки ОСОБА_1 не з'явився на робоче місце та виконав покладені на нього наказом обов'язки. Причиною звільнення ОСОБА_1 стало його відсутність на робочому місці в період з 20.06.2014 року по 19.11.2014 року. Останній раз ОСОБА_1 виходив на роботу в ніч з 19 червня 2014 року на 20 червня 2014 року, після цього він один раз з'явився, але почувши про наказ про службове розслідування - залишив робоче місце. Наступного разу ОСОБА_1 з'явився в листопаді для отримання трудової книжки. З липня по листопад ОСОБА_1 жодного разу на підприємство не з'явився. За фактом крадіжки адміністрація підприємства звернулася до Слов'янського МВ УМВС в липні місяці 2014 року. Профспілкова організація на підприємстві відсутня. В задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи - ТОВ «Слов'янська аграрна група» в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 надала показання та зазначила, що вона спільно проживає з позивачем ОСОБА_1 20 червня 2014 року ОСОБА_1 поїхав на роботу, але повернувся через 30 хвилин. Після того, як ОСОБА_1 повернувся, він їй повідомив про те, що його відсторонили від роботи. Також ОСОБА_1 їй повідомив, що під час його чергування відбулася крадіжка бензину. Зранку на підприємстві з'явився директор ОСОБА_4, був проведений замір та встановлений розмір недостачі бензину. Після цього ОСОБА_1 кілька разів їздив, а коли йому почали погрожувати кримінальною відповідальністю - перестав. Їй відомо, що трудову книжку ОСОБА_1 віддав безпосередньо директор ОСОБА_4 19.11.2014 року біля магазину. Також, ОСОБА_1 їй повідомляв, що коли він з'являвся на роботу, вони сварилися з директором.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 надав показання та зазначив, що він працює водієм на підприємстві ТОВ «Технотрейд ЛТД», з позивачем ОСОБА_1 знайомий по роботі, оскільки він також працював на цьому підприємстві сторожем. 20 червня 2014 року зранку він приїхав на роботу та побачив, що на контейнерах з паливом відсутні пломби, після чого у присутності ОСОБА_1 зробили замір. Після того, як був зроблений замір ОСОБА_1 уїхав. Йому відомо, що ОСОБА_1 ще один раз приїжджав на підприємство, але він з ОСОБА_1 не спілкувався. Це був літній період, він особисто працював кожен день. Щоб директор підприємства ОСОБА_4 відсторонював ОСОБА_1 від роботи він чув. Акт він підписував, ОСОБА_1 при підписанні акта присутній не був.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 надав показання та зазначив, що він працює на ТОВ «Технотрейд ЛТД» сторожем. 20 червня 2014 року приблизно о 14 годин йому подзвонив механік підприємства та повідомив про те, що йому необхідно вийти на роботу сторожем в ніч. В 19 годин 20 червня 2014 року він бачив ОСОБА_1 на тракторній бригаді та ОСОБА_1 йому безпосередньо повідомив про те, що він відсторонений від роботи. Йому відомо, що під час чергування ОСОБА_1 сталася крадіжка та зрозумів, що ОСОБА_1 відсторонений саме за це. Безпосередньо ОСОБА_1 приїхав на роботу в 19 годин, спілкувався з директором ОСОБА_4 та після цього йому повідомив про те, що його відсторонено від роботи. Акт він підписував.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 надав показання та зазначив, що він працює на ТОВ «Технотрейд ЛТД» сторожем на току. З ОСОБА_1 вони чергували в одній зміні: він - на току, а ОСОБА_1 - на мехдворі. З приводу даних подій зазначив, що ввечері він прийшов на зміну на своє робоче місце на току, а зранку - заїхав на мехдвор, де був ОСОБА_8. У ОСОБА_8 він поцікавився, де ОСОБА_1, на що ОСОБА_8 йому відповів, що ОСОБА_1 відсторонили. Після цих подій ОСОБА_1 він не бачив. Вдень на підприємстві він не буває. На роботу він виходив по графіку чергування, прізвище ОСОБА_1 в графіку він не бачив. В його присутності директор ОСОБА_4 не відсторонював ОСОБА_1 від роботи.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Наказу № К01/04-14 від 01 квітня 2014 року ТОВ «Технотрейд ЛТД», ОСОБА_1 був прийнятий на роботу сторожем з 01.04.2014 року на підставі його заяви. Отже, позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Технотрейд ЛТД» з 01.04.2014 року.

01.04.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Технотрейд ЛТД» в особі директора ОСОБА_4 укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с 50-51).

В судовому засіданні з достовірністю встановлено та вбачається з пояснень сторін та показань свідків, що позивач ОСОБА_1 працював нічним сторожем на мехдворі. Під час чергування ОСОБА_1 з 19 червня 2014 року на 20 червня 2014 року відбулася крадіжка бензину.

Факт чергування ОСОБА_1 саме 19 червня також підтверджується графіком виходу сторожів на червень 2014 року. Одночасно суд приймає до уваги той факт, що відповідно до зазначеного графіку наступна зміна ОСОБА_1 повинна була бути 22 червня, а не 20 червня 2014 року. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що той факт, що ОСОБА_8 викликали для чергування 20 червня 2014 року не означає, що це чергування відбулося на заміну чергування позивача.

Окрім того, аналізуючи вищезазначений графік та приймаючи до уваги показання свідка ОСОБА_14. який в судовому засіданні зазначив, що його зміна співпадала зі зміною ОСОБА_1, суд також доходить до висновку, що 20 червня 2014 року позивач ОСОБА_1 на чергування не повинен був виходити, оскільки у ОСОБА_14, як і у ОСОБА_1, 20 червня 2014 року у графіку зазначено як вихідний день.

Як вбачається з письмового пояснення ОСОБА_15 (а.с. 64), 19.06.2014 року він чергував на мехдворі з 7.00 годин до 19.00 годин та здав зміну ОСОБА_1, пошкодження пломб та крадіжок не було. Аналізуючи зазначений доказ, суд також вважає за необхідне зазначити, що даним поясненням підтверджується достовірність графіку чергування на червень 2014 року, оскільки в зазначеному графіку містяться відомості про те, що ОСОБА_15, як денний сторож мехдвору, повинен чергувати 19 червня 2014 року.

Актом від 23.06.2014 року встановлено, що при перегляді відеозаписів відеокамер з 19 годин 19.06.2014 року по 07 годину 20.06.2014 року виявлений заїзд невідомого автомобіля на територію мехдвору.

Відповідно до Акту від 20.06.2014 року комісією в складі робітників підприємства були поміщені в поліетиленові пакети замок та зірвана пломба.

Відповідно до листа Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області № 1/1386 від 04.02.2015 року за фактом крадіжки паливно-мастильних матеріалів, скоєної в період 19-20 червня з території ТОВ «Технотрейд ЛТД» у с. Микільське Слов'янського району, зареєстрована до ЖЕО № 8470 від 22.07.2014 року. Прийняте рішення - інформацію про крадіжку перенесено до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 0002281 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Станом на 04.02.2015 року за даним провадженням ніяким особам про підозру не оголошувалось та процесуальних рішень не приймалося.

Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що саме під час чергування ОСОБА_1 в ніч з 19 на 20 червня 2014 року була здійснена крадіжка товарно-матеріальних цінностей підприємства. При цьому суд приймає до уваги ствердження представника відповідача ОСОБА_4 про те, що звернутися безпосередньо після скоєння крадіжки до органу МВС не було можливості, оскільки в цей період у місті Слов'янську велися бойові дії та це було зроблено, як тільки у адміністрації підприємства з'явилася така фактична можливість.

Як вбачається з Наказу ТОВ «Технотрейд ЛТД» від 20 червня 2014 року № 20/06-14, за фактом зазначеної крадіжки адміністрація підприємства намагалася провести службове розслідування. З даним наказом позивач відмовився ознайомлюватися, що вбачається з Акту від 26.06.2014 року (а.с. 104) та не оспорюється безпосередньо позивачем.

Вищезазначений наказ був направлений позивачу поштою, що вбачається з повідомлення про поштове відправлення, Акту від 03.07.2014 року. Дана обставина позивачем також не оспорюється. Отже, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав ту обставину, що він отримав поштою наказ, суд доходить до висновку, що з обов'язками, які були покладені на нього адміністрацією підприємства, позивач був ознайомлений.

Всупереч вимогам ст. 139 КЗпП України, яка говорить про те, що працівники зобов'язані своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової та технологічної дисципліни, ОСОБА_1 на підприємство не з'явився, ніяких письмових пояснень з приводу спричиненої шкоди підприємству не надав.

Доказів, які б спростовували даний висновок, суду не надано. При цьому суд погоджується зі ствердженням представника відповідача про те, що сам наказ про проведення службового розслідування позивачем оскаржений не був, хоча він мав для цього достатньо часу, чим погодився з законністю проведення службового розслідування. Також, позивачу було в письмовій формі вказано, яким чином він повинен був виконати обов'язки працівника, але жодної дії, зазначеної в наказі, ОСОБА_1 не вчинив. На думку суду, дана обставина також спростовує ствердження позивача про постійні звернення до директора підприємства з питанням про те, коли йому виходити на роботу.

Аналізуючи показання свідків, суд вважає за необхідне зазначити, що жоден зі свідків не повідомив суду про те, що вони безпосередньо бачили або чули про те, що директор ОСОБА_4 відсторонив ОСОБА_1 від виконання обов'язків сторожа. Натомість, в своїх показаннях свідки зазначають про те, що безпосередньо ОСОБА_1 повідомляв про те, що директор ОСОБА_4 його відсторонив від роботи. Також, суду не надано переконливих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 з'являвся на роботу та мав на меті продовжувати працювати на даному підприємстві.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи повинно проводитися письмовим розпорядженням (наказом) власника або уповноваженого органу.

На думку суду, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що з липня по листопад 2014 року позивач ОСОБА_1 не був включений до графіків чергування. Аналізуючи зазначену обставину, суд погоджується зі ствердженням представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не був включений до графіку, оскільки не з'являвся на робочому місці.

При вирішенні питання щодо законності звільнення позивача відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що останній раз позивач перебував на робочому місці та виконував свої обов'язки сторожа з 19 годин 19.06.2014 року до 07 годин 20.06.2014 року. Як вбачається з наказу № 19-11/14 від 19 листопада 2014 року, звільнений ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, 19 листопада 2014 року, тобто через п'ять місяців після останнього виходу на роботу. Поважності причин не виходу на роботу, факт відсторонення від роботи позивачем не доведений.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом п'яти місяців без поважних причин, суд вважає, що у адміністрації підприємства були підстави для звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Тому, в задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі необхідно відмовити. При цьому, суд приймає до уваги ствердження представника відповідача ОСОБА_4 про те, що на підприємстві відсутня профспілкова організація, та вважає, що порушення вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, яка говорить про те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не відбулося.

Також, не підлягає задоволенню вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналізуючи Наказ № 19-11/14 від 19 листопада 2014 року, яким ОСОБА_1 за неякісне виконання своїх обов'язків сторожу під час охорони ввіреного йому об'єкту, а також за відмову від виконання своїх обов'язків під час службового розслідування, оголошена догана, та ОСОБА_1 звільнений з займаної посади за прогули, суд доходить до наступних висновків.

Даним наказом застосовано два стягнення за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Частиною 2 статті 149 КЗпП України зазначено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як вбачається з тексту наказу, який позивач просить визнати незаконним, дисциплінарне стягнення у вигляді догани до нього застосовано за неякісне виконання своїх обов'язків сторожу під час охорони ввіреного йому об'єкту, а також за відмову від виконання своїх обов'язків під час службового розслідування, а звільнення - за прогул. Отже, зазначені дисциплінарні стягнення застосовані за різні порушення трудової дисципліни.

Однак, суд приймає до уваги той факт, що дані стягнення застосовані з порушенням строку для застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст. 148 КЗпП України. Тому, суд вважає, що даний наказ підлягає визнанню незаконним в частині оголошення ОСОБА_1 догани.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді звільнення з порушенням місячного строку з дня виявлення даного проступку, не може бути підставою для визнання даного звільнення незаконним, оскільки в судовому засіданні з достовірністю був встановлений факт не з'явлення позивача на роботу протягом п'яти місяців, що є достатньою підставою для застосування керівництвом підприємства п. 4 ст. 40 КЗпП України та звільнення позивача відповідно до зазначеної норми права.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 4 ст. 40, ст. ст. 43, 139, 140, 147-149 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технотрейд ЛТД», треті особи - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Слов'янська аграрна група», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 19-11-14 від 19 листопада 2014 року в частині винесення догани.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко