АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 752/294/15-ц
№ апеляційного провадження:22-796/11253/15
Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

16 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Аршакян Р.Т.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору в частині недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що в січні 2015 року позивач звернувся до суду позовом до відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору в частині недійсним, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 26 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Старокиївський банк» укладено Кредитний договір № 02/980/ К/011, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кошти у сумі 5488906,73 грн. Відповідач зобов'язався повернути кошти кредиту і сплатити проценти за користування ним в термін до 3 червня 2014 року згідно Кредитного договору № 02/980/К/011 і Додаткової угоди № 8 від 4 червня 2013 року.

Згідно п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/ К/011 позивач як позичальник зобов'язався дотримуватися умов цього договору. В наступному позивач прострочив оплату кредиту та не сплатив проценти за користування ним у визначений термін, чим порушив п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/К/011. Згідно п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 у випадку порушення позивачем як позичальником вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору, останній сплачує штраф у сумі п'ять відсотків від суми кредиту за кожний випадок. У зв'язку із наведеним ПАТ «Старокиївський банк» було нараховано позивачу до оплати штраф у сумі 274445,34 грн. Зазначив, що це суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин і принципам справедливості, розумності та добросовісності, встановлює істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін положення п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 щодо оплати позивачем штрафу в сумі п'ять процентів від суми кредиту за кожний випадок порушення останнім вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору.

Також зазначив, що стосовно вказаного пункту договорі йому відповідач не надав повну, своєчасну та достовірну інформацію, у зв'язку із чим він був позбавлений можливості оцінити для себе можливі негативні наслідки.

На підставі викладеного просив суд визнати недійсним п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 від 26 лютого 2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2009 року між ОСОБА_3 ПАТ «Старокиївський банк» укладено Кредитний договір № 02/980/К/011, відповідно до якого Банк зобов'язалося як кредитор надати ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5488906,73 грн., а ОСОБА_3 повернути зазначені кошти і сплатити проценти за користування ними.

Згідно Додаткової угоди № 8 від 04 червня 2013 року до Кредитного договору № 02/980/К/011 визначено кінцевий термін погашення заборгованості по 03 червня 2014 року.

З розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 02/980/К/011 станом на 7 листопада 2014 року вбачається, що позивач прострочив оплату кредиту та не сплатив проценти за користування ним у визначений термін, чим порушив п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/К/011.

Згідно п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 у випадку порушення позивачем як позичальником вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору, останній сплачує штраф у сумі п'ять відсотків від суми кредиту за кожний випадок.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на момент укладення Кредитного договору № 02/980/К/011 діяли положення закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-ХІІ в редакції станом на 01.12.2005 року.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Проте, в положеннях п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 встановлено обов'язок щодо оплати позивачем штрафу в сумі п'ять процентів від суми кредиту за кожний випадок порушення останнім вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору.

Таким чином, вважати дане положення договору несправедливим в розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав немає.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув увагу на несправедливі умови договору, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, кредитний договір не містить умов, які б суперечили положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом незаконно відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом не встановлено порушення прав позивача при укладенні договору кредиту та надання йому інформації як споживачу при укладанні такого договору та у задоволенні позовних вимог відмовлено саме з цих підстав.

Матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування строків позовної давності, та судом першої інстанції це питання не вирішувалось.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді