Справа № 153/1589/14 Провадження № 22-ц/772/663/2015Головуючий в суді першої інстанції Любинецька-Онілова А.Г.
Категорія Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Луценка В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянта, заінтересованої особи ОСОБА_2, розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за поданням

заступника начальника відділу державної виконавчої служби Ямпільсь-

кого районного управління юстиції Муравйової Лариси Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у

праві виїзду за межі України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ямпіль-ського районного суду Вінницької області від 20 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

20 січня 2015 року заступник начальника відділу державної виконавчої слу-жби Ямпільського районного управління юстиції ( далі - ВДВС Ямпільського РУЮ ) Муравйова Л.М. за погодженням з начальником відділу ДВС Шаповал В.Й. звернулася в Ямпільський районний суд Вінницької області з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань ( а. с. 1-3 ), посилаючись на наступні обста-вини. На виконанні у відділі ДВС Ямпільського РУЮ перебувають виконавчі листи № 153/1589 від 09 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу станом на 20 січня 2015 року в сумі 67904,96 гривні, на користь держави витрат, пов'язаних з розглядом справи, в сумі 3626,87 гривень. Добровільно стягнуті кошти непрацюючий боржник не спла-чує, всі можливі вжиті державним виконавцем заходи примусового стягнення заборгованості позитивних наслідків не дали. Стягувач ОСОБА_2 13 січня 2015 року звернувся у державну виконавчу службу із заявою про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон з метою попередження його ухилення від виконання судового рішення. Враховуючи викладені обставини, суду на-правлено дане подання.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 січня 2015 року у задоволенні подання заступника начальника відділу державної виконав-чої служби Ямпільського районного управління юстиції Муравйової Л. М. від-мовлено ( а. с. 27-30 ).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою у справі, стягувач ОСОБА_2 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати, поста-новити нову ухвалу про задоволення подання, тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов'язань згідно виданих судом виконавчих листів про стягнення з нього на користь апе-лянта коштів у розмірі 57984,00 гривні, на користь держави 3626,86 гривень судових витрат ( а. с. 33 ). ОСОБА_2 вважає оскаржувану ухвалу незакон-ною, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального пра-ва.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не під-лягає.

Відповідно до частини другої статті 307 ЦПК України за наслідками роз- гляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право пос-тановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу; змінити ухвалу; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити спра-ву для продовження розгляду до суду першої інстанції. Пунктом першим час-тини першої ст. 312 ЦПК України передбачена можливість апеляційного суду за результатами розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції відхилити скаргу і залишити ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції від 20 січня 2015 року є законною й обгрунто-ваною, мотиви апеляційної скарги не спростовують викладених в ній виснов-ків, тому скарга задоволенню не підлягає.

У поданні до суду заступник начальника відділу державної виконавчої слу-жби Ямпільського РУЮ Муравйова Л.М. посилалася на те, що ОСОБА_4 відмовляється від сплати боргу на користь ОСОБА_2 та держави. Дер-жавним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання судо-вого рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій: шляхом направлення запитів у держустанови перевірено майновий стан боржника, на-явність у нього майна, на яке можна було б звернути стягнення. Встановлено, що майна та коштів у ОСОБА_4 немає, він ніде не працює, проживає у брата, де його власного майна не виявлено. За поясненнями боржника борг він не погашає у зв'язку з відсутністю майна та коштів.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції зазначив, що від-повідно до норм ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 313 ЦК України кожному гарантуєть-ся в Україні свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право віль-но залишати територію держави, за винятком обмежень, встановлених законом. Кожен є вільним залишати будь-яку країну; на здійснення цих прав не може бу-ти встановлено жодних обмежень, крім передбачених законом і необхідних в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здо-ров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Вказані права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім уже зазначених вище. Право віль-ного пересування фізичної особи забезпечує її природне існування, вона не мо-же бути позбавлена цих прав.

Дане нормативне застосування Основного Закону України, міжнародних до-говорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною РадоюУкраїни, вчи-нене судом з врахуванням Аналізу судової практики, здійсненого Верховним Судом України у грудні 2012 року щодо вирішення питання про тимчасове об-меження у праві виїзду за межі України з метою забезпечення однакового за-стосування законодавства, яке регулює правовідносини у вирішенні таких пи-тань,

Суд дійшов висновку, що вказані державним виконавцем у поданні обстави-ни про необхідність обмеження боржника у праві виїзду за кордон не грунту-ються на вимогах закону та не є підставою вважати, що ОСОБА_4 ухиля-ється від виконання судового рішення чи може виїхати за межі України саме з метою ухилення від виконання судового рішення. Не свідчить про останнє також відсутність у боржника доходів та майна, постійного місця роботи, гро-шових коштів.

Суд першої інстанції зауважив, що державним виконавцем допущена не-повнота вчинення всіх можливих виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно ОСОБА_4, зокрема, не витребувано відомість про наявність у боржника закордонного паспорта та грошових вкладів в інших, крім Ощадбан-ку, банківських та фінансових установах, у зв'язку з чим зроблений висновок про недоведеність заявником обставин, вказаних в обгрунтування даного по-дання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі від 20 січня 2015 року, та звер-тає увагу, що, окрім вказаного, державному виконавцю належить встановити наявність спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_4 з огляду на заз-начення боржником добровільного залишення такого майна в користуванні бувшої дружини.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права грома-дян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Укра- їну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до момен-ту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у пе-редбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Враховуючи наведене, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 на даний час не може бути застосоване, оскільки є безпідставним

й необгрунтованим, суперечило б чинному законодавству України з цього пи-тання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: