Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, збільшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від

11 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від

21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 7 лютого 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на її утримання та дитини у твердій грошовій сумі, однак станом на 18 листопада 2013 року у ОСОБА_4 утворилась заборгованість у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів.

Посилаючись на те, що призначена сума аліментів є недостатньою для утримання її дитини, просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів та збільшити розмір аліментів.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23 грудня 2013 року його матеріальний стан погіршився, у зв'язку з чим він почав проживати разом з своїми батьками, на утриманні яких він знаходиться.

Посилаючись на наведене, просив зменшити розмір аліментів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення з червня 2012 року по вересень 2013 року у сумі 7 809 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2013 року на утримання ОСОБА_3 з 700 грн до 350 грн щомісячно, починаючи з 21 січня

2015 року і до досягнення ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня

2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 7 лютого

2013 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання його

доньки ОСОБА_5 у розмірі 1 тис. грн. з 18 червня 2012 року і до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 700 грн з 18 червня 2012 року і до досягнення донькою - ОСОБА_5 трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Вказана стаття регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позивних вимог ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, апеляційний суд вірно виходив з того, що позивачкою не було доведено зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я та інші випадки, які є підставою для збільшення розміру аліментів, а відвідування дитиною лікарських закладів не свідчить про те, що ОСОБА_3 додатково витрачає кошти на утримання дитини, зокрема судом правильно роз'яснено, що такі витрати стягуються на підставі

ч. 1 ст. 185 СК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційним судом обґрунтовано визначено розмір пені за прострочення сплати суми аліментів за період з червня 2012 року по вересень 2013 року, що складає 7 809 грн, і відповідно до ст. 196 СК України стягнуто цю суму на користь ОСОБА_3

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи зустрічний позов про зменшення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3, судом апеляційної інстанції вірно вказано, що у ОСОБА_4 погіршився матеріальний стан та стан здоров'я, оскільки він не працює та перебуває на обліку як безробітний в Суворовському районному центрі зайнятості з 6 листопада 2014 року, також, з 23 грудня 2014 року останній проходив лікування з приводу гострого алергічного дерматиту неясного гінезу з ознаками помірної внутрішньочерепної гіпертензії (а.с. 86-90), тому з урахуванням вказаних обставин, апеляційним судом було обґрунтовано зменшено розмір аліментів на утримання

ОСОБА_3 до 350 грн.

Апеляційним судом вірно взято до уваги матеріальний та сімейний стан сторін, їх спроможність у витратах на дитину, правомірно вказано на існування доказів безробіття, зміну матеріального становища, відсутність інших доходів та вимог ст.ст. 182, 192, ч. 1 ст. 196, ст. 198 СК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дотримався встановленого

ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, тому судове рішення відповідає вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак