Категорія 55 Головуючий у 1 інстанції Демочко Т.Є. Доповідач Бугрим Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Ткачено Т.Б., Баркова В.М.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» Перепелиці В.Г. на рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада .2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод», Перепилиці Василя Григоровича про визнання незаконною відмови в звільненні, про зміну формування причини звільнення з роботи, стягнення передбачених законодавством виплат при звільненні і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод», виконуючому обов'язки голови правління ПАТ « Володарський молочний завод» про визнання незаконною відмови в звільненні, про зміну формування причини звільнення з роботи, стягнення передбачених законодавством виплат при звільненні і моральної шкоди.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково. Визнано незаконним наказ ПАТ « Володарський молочний завод « № 27 від 15.09.2014 року в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_2. з роботи у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України , підприємство зобов'язано вчинити відповідний запис у трудовій книжці. та зобов'язано відповідача змінити формулювання причин та підстав звільнення з ч.1 ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та внести відповідний запис про це в трудовій книжці. З відповідача на користь позивачки стягнуто вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного заробітку,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 вересня 2014 року та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В решті позову було відмовлено.

На вказане рішення ПАТ « Володарський молочний завод « була подана апеляційна скарга у якій ставиться питання про скасування судового рішення та про відмову у позові.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те,що висновки суду з приводу порушення трудових прав позивачки не відповідають обставинам справи . Судом не було враховано, що акти перевірки територіальної державною інспекцією з питань праці в Донецькій області дотримання трудового законодавства були підписані підприємством з зауваженнями та оскаржуються і процедура їх оскарження ще не завершена , а тому висновки комісії не мають правового значення. Також судом безпідставно стягнута на користь позивачки моральна шкода з підприємства, оскільки позивачка її не довела та не надала суду переконливих доказів.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву розглянути справу у відсутність представника ПАТ « Володарський молочний завод»

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи .

Заслухавши суддю-доповідача , перевіривши та дослідивши обставини справи, надані докази, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 22 липня 2013 року знаходилась з ПАТ « Володарський молочний завод» у трудових відносинах , працювала лаборантом -мікробіологом .

Розпорядженням адміністрації № 110 від 30.12.2013 року на підприємстві з 1 березня 2014 року було змінено режим робочого часу та встановлено усього 1 час роботи з графіком роботи з 8 до 9 години.. Одночасно робітникам підприємства було запропоновано на протязі двох місяців надати письмову згоду або незгоду працювати на таких умовах.

Не погодившись з такими умовами праці та відповідною оплатою робітники підприємства та позивачка звернулись з колективною заявою до Володарської державної адміністрації,прокурора Володарського району, територіальній державній інспекції з питань праці в Донецькій області. Міністерства соціальної політики посилаючись на порушення їх трудових прав відповідачем.

Як вбачається з листа - відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області на виконання доручення Держпраці України нею було розглянуто колективне звернення , яке надійшло з Міністерства соціальної політики України та було встановлено порушення трудових прав працівників. Зокрема,на підприємстві фактично мав місце простій і тому адміністрація відповідача повинна була оплачувати фактичний простій згідно з положеннями ст.113 КЗпП України виходячи із розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду ( окладу). Встановлено , що працівникам за час фактичного простою не сплачувалась заробітна плата у відповідності з положенням ст. ст.. 34, 113 КЗпП України дві третини від посадового окладу або тарифної ставки, а оплата проводилась лише за 1 час роботи , що є грубим порушенням прав позивачки.

Факт нарахування заробітної плати за 1 час роботи підтверджується розрахунковим відомостями із яких вбачається ,що заробітна плата позивачки за березень 2014 року становила 31грн 43 коп, за квітень 2014 року - 49грн. 66 коп.,за травень 2014 року- 49 грн.11 коп..

Враховуючи вказані обставини , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про грубе порушення трудових прав позивачки, через що вона вимушена звертатись до адміністрації відповідача з заявами про звільнення на підставах ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю .

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка посилалась на те,що вона вимушена звертатись з заявами про звільнення з роботи декілька разів, оскільки адміністрація їх не приймала , порушувала її права. Незважаючи на те, що у березні 2014 року на підприємстві було введено режим простою та зроблено перерахунок заробітної плати ,однак будь- яких виплат до цього часу відповідачем здійснено не було. Вона зверталась з заявами про звільнення на підстави ч.3 ст. 38 КЗпП України ,однак заяви адміністрацією не приймались та не розглядались і наказом по підприємству № 27 від 15.09.2014 року була незаконно звільнена з роботи на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного правового висновку про те, що адміністрацією відповідача були порушені її законні права та інтереси , а оскільки ОСОБА_2 подавала заяву до 15.09.2014 року про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, яка у порушення вимог закону не була розглянута відповідачем у той час як були усі підстави для розірвання трудового договору саме з таких підстав і тому суд згідно зі ст.. 235 КЗпП України визнав незаконним звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України , змінив причини та підстави формулювання звільнення позивачки з ч.1ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України залишивши дату звільнення з роботи з 15.09.2014 року.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те ,що відсутні докази порушення трудових прав позивачки ,оскільки як вважає апелянт у нього ще існує можливість оскарження складених актів територіальній державній інспекції з питань праці в Донецькій області і вони можливо будуть визнані незаконними відповідним судом.

Між тим , на час розгляду справи вказані акти скасовані або визнані незаконними не були, тому у суду першої інстанції не було підстав для інших висновків.

Також судом першої інстанції на користь позивачки була обґрунтовано стягнута вихідна допомога при звільненні у відповідності із положеннями ст.. 44 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку , оскільки при звільненні позивачки з 15.09.2014 року з нею не було проведено розрахунку . Також і на час розгляду справи такий розрахунок не проведено та не сплачені відповідні суми.

Не можна погодитись із доводами апелянта і у тієї частині , що позивачка не довела суду факту спричинення її моральної шкоди .

Наявність порушення її прав було доведено в судовому засіданні. Як пояснювала позивачка порушення її трудових прав ,відсутність заробітної плати поставило її та її сім»ю в скрутне матеріальне становище , що викликало у неї моральні страждання , вона змушена докладати зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 237-1 КЗпП України обґрунтовано стягнув з відповідача моральну шкоду на користь позивачки .

Наведені апелянтом доводи скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» Перепелиці В.Г. відхилити,

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М.Бугрим

Судді: Т.Б. Ткаченко

В.М. Барков