Справа № 277/701/15-ц
Номер рядка звіту 54
"30" листопада 2015 р. смт. Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області
в складі: головуючої судді Прищепи Т.П.
за участю секретаря с/з ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в залі суду смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Новоград Волинський мясокомбінат» про компенсацію втрати частини заробітку,-
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд постановити рішення яким призначити стягнення з ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 4 962,34 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі 26 839,50 грн., 2500,00 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 25.11.1997 року по 03.02.2014 року працювала на підприємстві відповідача. Тривалий час відповідач несвоєчасно виплачував заробітну плату, а з вересня 2013 року взагалі перестав її виплачувати, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Згідно довідки наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі за вказаний період роботи складала 6555,27 грн. В зв'язку із невиплатою заробітної плати вона двічі зверталася з позовними заявами до Новоград-Волинського міськрайонного суду де було проведено розгляд її цивільних справ та постановлені рішення. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.01.2014 року по справі № 285/6159/1 було задоволено її позовні вимоги та стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2902,97 грн., компенсацію втрати частину заробітку - 17,42 грн., моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 22.04.2014 року по справі № 285/1266/14 ц було задоволено її позовні вимоги та стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3652.30 грн. та грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в розмірі 2768.11 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3455.60 грн. та моральну шкоду в сумі 500.00 грн., а всього 6420.41 грн.
Відповідач порушуючи вимоги закону, несвоєчасно виконав рішення суду, а саме виплатив заборгованість по заробітній платі лише 01.07.2015 року, тому на думку позивачки з відповідача підлягає до стягнення компенсація втрати частину заробітку з 24.01.2014 року по 01.07.2015 року, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22.04.2014 року по 01.07.2015 року.
Позивачка вважає, що факт порушення її трудових прав, що проявилося в тривалій не виплаті заборгованості із заробітної плати (майже 2 роки!), свідчить про перенесені нею моральні страждання, оскільки вона об'єктивно була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. З урахуванням характеру страждань (душевні хвилювання через відсутність джерел засобів до існування протягом тривалого часу), їх обсягу, тривалості, загального розміру заборгованості із заробітної плати, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 2500.00 грн.
В судове засідання позивачка не зявилася, надіслала до суду заяву та просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечила заочному розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином судовою повісткою, причини неявки суду не відомі. Від відповідача до суду не надійшло заперечення на позовні вимоги заявлені позивачем, а також не було виконано вимоги зазначені в ухвалі суду від 06.08.2015 року.
З-за таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що з 25.11.1997 року по 03.02.2014 року позивачка працювала в ПАТ «Новоград Волинський мясокомбінат» (а.с. 9). Відповідач не проводив виплату заробітної плати відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, тому заборгованість по заробітній платі за період роботи складала 6555,27 грн. (а.с. 12). Звернувшись за захистом порушених прав до Новоград Волинського міськрайонного суду з позовними заявами про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди, грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, отримала задоволення позовних вимог (а.с. 13-15). Відповідач порушуючи вимоги закону, несвоєчасно виконав рішення суду, а саме виплатив заборгованість по заробітній платі лише 01.07.2015 року, тому на думку позивачки з відповідача підлягає до стягнення компенсація втрати частину заробітку з 24.01.2014 року по 01.07.2015 року, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22.04.2014 року по 01.07.2015 року.
Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці», невиплачена вчасно заробітна плата підлягає компенсації в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
З огляду на розяснення зазначені в п. 2 ч. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: компенсація втрати частини заробітної плати проводиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 p. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
В силу з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства,установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таким чином враховуючи, що рішення суду по справі № 285/6159/13-ц про компенсацію втрати частину заробітку було винесено 24.01.2014 року, а рішення суду по справі № 285/1266/14-ц про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку було винесено 22.04.2014 року, а відповідач ігноруючи дані судові рішення виплатив заборгованість по заробітній платі лише 01.07.2015 року, то з Відповідача підлягає до стягнення компенсація втрати частину заробітку з 24.01.2014 року по 01.07.2015 року, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22.04.2014 року по 01.07.2015 року.
Позивачка керуючись п. 2, 3 Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати розрахувала суму компенсації втрати частини заробітної плати, яка склала 4962,34 грн. Відповідач в свою чергу вказану суму не спростував, не надав заперечення на позов тому до стягнення підлягає 4962,34 грн. компенсації втрати частини заробітку.
З огляду на довідку про середню заробітну плату (а.с. 11), середньоденний заробіток позивачки складав 61,70 грн., тому враховуючи що відповідач вимог закону при звільненні не виконав, не виплативши своєчасно заборгованість по заробітній платі, підлягає до стягнення середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі 26 839,50 грн. (435 кількість днів затримки розрахунку х 61,70 грн. розмір середньоденного заробітку). Вказана сума теж не була відповідачем спростована, не надано суду довідку про проведення власного розрахунку щодо спірної суми.
Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Сам факт порушення трудових прав позивачки, що проявився в тривалій не виплаті заборгованості із заробітної плати (майже 2 роки), свідчить про перенесені нею моральні страждання, оскільки позивачка була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно п. 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням характеру страждань (душевні хвилювання через відсутність джерел, засобів до існування протягом тривалого часу), їх обсягу, тривалості, загального розміру заборгованості із заробітної плати, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин буде 500.00 грн., тому задоволення вказаної позовної вимоги буде частковим, оскільки позивачка не в повному обсязі довела глибину душевних страждань спричинених порушенням її права на своєчасну виплату заробітної плати, не довела відсутність джерел, засобів для існування, оскільки не надала інформації чи була вона працевлаштована після розрахунку з підприємства чи ні.
Позивачку звільнено від сплати судового збору, тому та у відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, 318.02 грн. за позовні вимоги про компенсацію втрати частини заробітку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також 243,60 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 81, 84, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224, ст. ст. 212-215, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 115, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", п. 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ПАТ «Новоград Волинський мясокомбінат» про компенсацію втрати частини заробітку задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ «Новоград Волинський мясокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ПАТ «Новоград Волинський мясокомбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 561 (пятсот шістдесят одну) грн. 62 коп.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Ємільчинський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Суддя: ОСОБА_3