У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона працювала інженером-проектувальником 1-ої категорії відділу енергоспоруд № 55 приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» (далі - ПрАТ «Дніпрозв'язок»). 22 січня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Посилаючись на те, що на день звільнення вона перебувала у щорічній відпустці та на лікарняному, позивачка просила поновити її на роботі, зобов'язати відповідача видати дублікат трудової книжки без записів про її звільнення та оплатити листок непрацездатності, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 1 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Змінено дату звільнення ОСОБА_3 з посади інженера-проектувальника 1-ої категорії відділу новітніх технологій № 5 на підставі наказу від 22 січня 2014 року та ухвалено вважати її звільненою з 1 лютого 2014 року. Зобов'язано ПрАТ «Дніпрозв'язок» розглянути питання про оплату ОСОБА_3 перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка посвідчується листком непрацездатності. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційному порядку справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано наказ ПрАТ «Дніпрозв'язок» від 22 січня 2014 року № 13-к «Про звільнення ОСОБА_3» з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників - незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд № 55 ПрАТ «Дніпрозв'язок» з 22 січня 2014 року.

Стягнуто з ПрАТ «Дніпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2014 року по 2 квітня 2015 року у розмірі 36 135 грн 5 коп. з утриманням податків і інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «Дніпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «Дніпрозв'язок», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що позивачку було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників з дотриманням процедури вивільнення працівників, але під час її перебування на лікарняному, що є підставою для зміни дати її звільнення з роботи, а також для оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що звільнення позивачки було проведено у період її тимчасової непрацездатності, а звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника, в даному випадку - поновлення на роботі. Поновлення позивачки на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 працювала інженером-проектувальником 1-ої категорії відділу енергоспоруд № 55 ПрАТ «Дніпрозв'язок». 22 січня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

ОСОБА_3 посилалась на те, що на день звільнення її з роботи вона перебувала на лікарняному, що є підставою для поновлення її на роботі. На підтвердження своїх доводів позивач надала листок непрацездатності серії АВЮ № 937449 у період з 20 січня по 25 січня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

За таких обставин правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від виконання та відповідальності за їх невиконання, а тому з урахуванням листка непрацездатності позивачка підлягає поновленню на роботі.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом неправомірно поновлено позивача на посаді інженера-проектувальника 1-ої категорії відділу енергоспоруд № 55, оскільки позивачку звільнили 22 січня 2014 року з посади інженера-проектувальника 1-ої категорії відділу новітніх технологій № 5, з відділу енергоспоруд № 55 позивачку було переведено ще у лютому 2013 року, є необґрунтованими. З матеріалів цивільної справи убачається, що наказом від 22 лютого 2013 року № 54/к ОСОБА_3 було поновлено на посаді інженера-проектувальника 1-ої категорії відділу енергоспоруд (теперішня назва - новітніх технологій).

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик