АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Українець Л.Д.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл сумісно нажитого майна та усунення перешкод у праві користування майном, -

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл сумісно нажитого майна та усунення перешкод у праві користування майном.

У якості забезпечення позову позивач просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року заяву представника позивача задоволено. З метою забезпечення позову до розгляду справи по суті накладено арешт на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 16 січня 2015 року представник відповідача - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала є безпідставною, незаконною та необґрунтованою, постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

Як на підставу скасування ухвали суду зазначив, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги, що дана квартира знаходиться в спільній частковій власності позивачки та відповідача відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно, тому підстави для визнання права власності відсутні.

Просив ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно скасувати.

Унікальний номер справи: 752/17575/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3585/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл сумісно нажитого майна та усунення перешкод у праві користування майном скасовано.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для постановлення ухвали про скасування заходів забезпечення позову стало ухвалення судом першої інстанції 19 січня 2015 року рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами виник спір щодо розподілу сумісно нажитого майна та усунення перешкод у праві користування майном , невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту даного позову вбачається, що його предметом є поділ спільного сумісного майна подружжя, а вказане майно - є спірним.

На підставі вказаних обставин та положень закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо спору між сторонами, у зв'язку з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому, судом і був забезпечений позов шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, ухваливши 19.01.2015 р. рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, ухвалою від 29.01.2015 р. скасував захід забезпечення позову, докази оскарження даної ухвали в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування ухвали про застосування заходів забезпечення позову, оскільки справа судом першої інстанції розглянута по суті, а заходи забезпечення позову, як тимчасове обмеження, вже є скасовані.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу суд діяв відповідно до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: