Провадження № 4-с/761/27/2015
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамов Т. Р.,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Т. Р., у якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Т. Р. по складанню 10 листопада 2014 року акту опису і арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1, та винесені 02 грудня 2014 року постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження для проведення оцінки ринкової вартості вказаної квартири; заборонити державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамову Т. Р. здійснювати примусове стягнення на квартиру АДРЕСА_1 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 201 4року № 13 04 VІІ та до завершення стягнення на інше нерухоме майно боржник а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Т. Р. перебуває виконавчий лист № 761/24526/2012, виданий 04 грудня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» суму заборгованості за договором № 37/14/07-НВС від 16 червня 2007 року у розмірі 374 124,39 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 990 376,25 грн., судового збору у розмірі 3 219 грн. та 120 грн. збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В ході примусового виконання рішення суду 10 листопада 2014 року державний виконавець склав акт опису і решту майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_1 на праві власності, та 02 грудня 2014 року виніс постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, якою доручив експерту провести оцінку ринкової вартості описаної квартири. Заявник вважає, що державним виконавцем не враховано, що ОСОБА_1 використовує квартиру АДРЕСА_1, як місце проживання, а тому на неї розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», через що звернення стягнення має відбуватись на інше належне боржникові майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Разом з тим, зазначає, що при складенні акту опису та арешту майна від 10 листопада 2014 року державним виконавцем не направлено копію вказаного акту на адресу боржника, а також складено його у відсутність власника квартири, що є порушенням п. 5.6.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року. На підставі викладеного заявник звернувся із відповідною скаргою до суду.

Представник заявника у судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамов Т. Р. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував з тих підстав, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, знаходить в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та виступає, як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. Разом з тим, квартира АДРЕСА_1 використовується не як постійне місце проживання боржника, а як офісні приміщення. Крім того, стверджував, що акт опису та арешту майна від 10 листопада 2014 року відповідає вимогам Інструкції про проведення виконавчих дій у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що скарга є такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні і це вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» суму заборгованості за договором № 37/14/07-НВС від 16 червня 2007 року у розмірі 374 124,39 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 990 376,25 грн., судового збору у розмірі 3 219 грн. та 120 грн. збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

04 грудня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення суду.

19 травня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамовим Т. Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року.

10 листопада 2014 року державним виконавцем складено акт опису і решту майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_1 на праві власності.

Постановою державного виконавця від 02 грудня 2014 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, доручено експерту провести оцінку ринкової вартості описаної квартири.

Як вбачається із Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 15 квітня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

Квартира, яка була описана та арештована державним виконавцем, є предметом іпотеки за споживчим кредитом і іноземній валюті, що підтверджується Договором іпотеки № 37/14/Ш14/07-НВС.

Представник заявника у судовому засіданні стверджував, що квартира АДРЕСА_1 є місцем постійного проживання боржника, на підтвердження чого надав Довідку форми №3 від 20 грудня 2014 року.

Як вбачається із вказаної довідки, у квартирі АДРЕСА_1 дійсно зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Так, суд не може вважати Довідку форми № 3 від 20 грудня 2014 року єдиним та належним доказом на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, адже факт реєстрації боржника у вказаній квартирі жодним чином не доводить, що вказане житлове приміщення справді є місцем проживання ОСОБА_1

Разом з тим, як вбачається із актів державного виконавця від 10 листопада 2014 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, використовується, як офісні приміщення.

Відтак дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вказані правовідносини не розповсюджується.

Варто зазначити, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, перебуває в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та виступає як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, що не заперечувалось представником боржника у судовому засіданні та підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 19 лютого 2015 року.

За ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Як передбачено ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи із зазначеного, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як заставодержатель, має пріоритетне право на задоволення своїх вимог перед іншими особами в рахунок реалізації квартири АДРЕСА_2.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця із опису та арешту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є правомірними.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища (п. 4 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

За п. 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

У відповідності до п. 5.6.6 Інструкції про проведення виконавчих дій при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника державний виконавець складає акт опису й арешту майна. Перший примірник акта опису й арешту майна складається з використанням бланка документів виконавчого провадження, для інших примірників використовуються бланки для копій документів виконавчого провадження.

В акті опису і арешту повинні бути вказані: час і місце складання акта; назва органу державної виконавчої служби, в якому працює державний виконавець, а також прізвище, ім'я та по батькові державного виконавця та осіб, що були присутні при складанні акта із зазначенням їх процесуального стану; назва органу чи посадової особи, якими виданий виконавчий документ, що підлягає виконанню, його резолютивна частина; назва стягувача та боржника; назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем, учасниками акта опису й опечатуються печаткою відповідного органу державної виконавчої служби; оцінка кожного внесеного в акт предмета і загальна вартість усього майна; якщо проводилось опечатування предмета - які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; строк, після закінчення якого майно може бути передане для реалізації; назва особи, якій передане майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її адреса; відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та матеріальну відповідальність за його розтрату, відчуження, утаювання або підміну; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при опису і розпорядження за ним державного виконавця.

Акт опису й арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, іншими особами, які були присутні при накладенні арешту на майно.

Як вбачається із акту від 10 листопада 2014 року, останній підписано державним виконавцем, понятими ОСОБА_6, ОСОБА_7, представником ПАТ «Кредитпромбанк» Кушноренко М. М.

Посилання заявника щодо не направлення державним виконавцем копії вказаного акту боржникові, не можуть прийматись судом до уваги з огляду на те, що в матеріалах виконавчого провадження міститься супровідний лист, згідно якого вказаний акт був направлений ОСОБА_1

Тобто, державний виконавець під час складання акту опису і арешту майна від 10 листопада 2014 року діяв у межах своїх повноважень з дотриманням вимог Закону України «Про виконавце провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 124 Конституції України рішення суду ухвалюється іменем України та є обов'язковими для виконання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 13, 27, 38, 60, 212-215, 223, 294, 383 - 388 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамов Т. Р. - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: