№ 2-637/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді Бобровник О. В.
при секретарі: Мурга Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Ленінському району м. Запоріжжя, третя особи: Прокуратура Солом`янського району м. Києва про позбавлення батьківських прав, суд
Позивач звернулася до суду з позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав.
Посилається на те, що з січня 2007 року по листопад 2012 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, разом проживали, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет.
ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_3.
Через місяць після народження сина, відповідач забрав свої речі та пішов із дому.
По теперішній день відповідач її долею та долею їхньої дитини не цікавиться.
Дитина мешкає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні.
19.03.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було постановлено рішення, яким з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини, однак відповідач продовжує ухилятися від їхньої сплати.
З листопада 2012 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, станом здоров'я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Враховуючи викладене вище, просить позов задовольнити.
Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.
Позивач просила розглядати справу в її відсутності.
Представник третьої особи подав до суду висновок, яким задоволення позову вважається за можливе.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома не поставив.
Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, а також те, що позивач не заперечував проти вирішення справи у порядку передбаченому даною статтею, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Судом встановлено, що з січня 2007 року по листопад 2012 року позивач та відповідач знаходились у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, разом проживали, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет.
ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_3.
Через місяць після народження сина, відповідач забрав свої речі та пішов із дому.
По теперішній день відповідач долями позивачки та їхньої дитини не цікавиться.
Дитина мешкає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні.
19.03.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було постановлено рішення, яким з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини, однак відповідач продовжує ухилятися від їхньої сплати.
З листопада 2012 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, станом здоров'я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Підставою позову про позбавлення відповідача батьківських прав визначено п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме: ухилення батька від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
З наданого органом опіки та піклування висновку від 17.032014 року №05/01-25/0300 вбачається, що враховуючи інтереси малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, оскільки відповідач як батько повністю самоусунувся з моменту народження від виконання батьківських обов`язків, що полягає у свідомому самоусуненні відповідача від утримання та виховання дитини, піклування про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку його природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці, та задоволення позову.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись Декларацією прав дитини, проголошеною Резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1959, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства", ст.ст.19, 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 6, 10-11, ст.57-60, ст.60, ст.88, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, ст.223, 224,ст.ст.292, 294 ЦПК України, суд
Позбавити ОСОБА_2, 1980 р. н., батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя: