Справа № 466/2496/14-ц
У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1

1 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі :

Головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі Репета К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про скасування постанови від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305 від 02.02.2012 року,

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця Кравченко С.А. від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305 від 02.02.2012 року.

В обґрунтування уточнених вимог заявник скарги зазначила, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в особі державного виконавця Кравченко С.А. 31 березня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305, який виданий Шевченківським районним судом м. Львова 02.02.2012 року. Зазначена вище постанова нею(заявницею) отримана 05 квітня 2014 року, з якою вона не згідна та підлягає скасуванню, оскільки жодних дій державним виконавцем по виконанні рішення суду з лютого 2012 року не проводилось щодо звільнення спільної земельної ділянки від самовільно побудованих споруд. Так, державний виконавець 05.06.2013 року звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, але по суті просив змінити резолютивну частину рішення суду. Судом закономірно йому в цьому було відмовлено, однак до цього часу виконавцем жодних заходів впливу на ОСОБА_2 щодо виконання рішення суду не вживалось. Проходить ще один рік і державний виконавець встановлює для виконання рішення суду боржнику термін до 10 березня 2014 року і протягом двох тижнів накладає штраф на боржника та відправляє подання в міліцію. До цього часу, а саме два роки бездіяльності, жодного попередження боржнику та жодних санкцій виконавцем не застосовувалось.

Крім того, в провадженні державного виконавця знаходиться виконавче провадження, яке відкрито 07 .05. 2013 року, де стягувачем є Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, а боржником ОСОБА_2, за яким ОСОБА_2 повинен знести самовільно побудовані споруди на спільній земельній ділянці на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19.04.2013 року за позовом Шевченківської районної адміністрації ЛМР до ОСОБА_2

Відтак, на виконанні у виконавця було два виконавчі провадження, за якими стягувачами є вона та Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, а боржником у двох провадженнях є ОСОБА_2

01.11.2013 р. державний виконавець подав до суду заяву про зміну способу виконання рішення суду, де стягувачем є Шевченківська районна адміністрація.Судом було відмовлено у задоволення заяви виконавця з мотивів відсутності коштів у стягувача. Отже, вбачається, що два рішення суду державним виконавцем не виконані.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 скаргу підтримала та просить скасувати постанову від 31.03.2014 року про закінчення виконавчого провадження як незаконну та відновити провадження по даному виконавчому документу.

В судовому засіданні державний виконавець Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 проти скарги заперечив, покликаючись на обставини, які викладені в долученому до матеріалів справи письмовому запереченні.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти скарги заперечив, покликаючись на обставини, які викладені в долученому до матеріалів справи письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_4, з'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких, зокрема, віднесено виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.3 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою 15 квітня 2014 року, оскільки постанову державного виконавця від 31.03.2014 року отримала 05.04.2014 року, не пропустивши терміну на її оскарження. Доказів, що заявниця отримала дану постанову раніше державним виконавцем суду не представлено.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до виконавчого листа № 2-305, виданого Шевченківським районним судом 02.02.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1, ОСОБА_5 перешкод у користуванні належними їм на праві приватної власності частинами будинку і господарськими будівлями по вул.Я.Купали, 36 у м.Львові та присадибною земельною ділянкою шляхом звільнення заїзду до будинковолодіння і земельної ділянки від самочинно побудованих будівель та споруд, було відкрито державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ виконавче провадження 15 лютого 2012 року.

Учасниками виконавчого провадження зазначено боржника ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_1 та ОСОБА_5. У постанові зазначено, що боржнику добровільно запропоновано виконати вимоги суду до 23.02.2012 року.

Згодом, державний виконавець не зрозумів рішення суду та звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення апеляційного суду від 14.02.2011 року, та відповідно до ухвали колегії судді Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18.06.12р. державному виконавцю було відмовлено у такому роз'ясненню.

Відтак, як вбачається з представлених державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, що з червня 2012 року по червень 2013 року державним виконавцем жодних дій стосовно виконання даного рішення суду не провадилось, а тільки 19.06.2013 року державний виконавець повторно звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою замінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа 2-305/2010 виданого 02.02.12р. Шевченківським райсудом м. Львова, зазначивши про зміну резолютивної частини рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2013 року у задоволенні заяви державного виконавця від 19.06.2013 року було відмовлено.

Відтак, тільки через вісім місяців, 26.02.2014 року виконавець звернувся з вимогою до ОСОБА_2 про виконання рішення суду від 14.02.2011 року, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку з невиконанням вимог державного виконавця, ОСОБА_2 було притягнуто та оштрафовано постановами виконавця від 12.03.14р. та 26.03.14.р., вже після звернень стягувача ОСОБА_1 на адресу начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ в лютому 2014 року, що вбачається з долучених до матеріалів справи письмових доказів. Крім того, за поданням державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2, слідчим Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області внесено відомості до ЄРДР за №0003616, попередня кримінально правова кваліфікація правопорушення - ч.1 ст. 382 КК України.

Постановою державного виконавця Кравченко С.А. від 31 березня 2014 року виконавче провадження було закінчено, не вживаючи жодних заходів щодо виконання рішення суду.

Статтею 11 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець повинен здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили, воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно абз. 23, 27, 28 п.10 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» перш за все, при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду; отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, оскаржуваною бездіяльністю порушується право ОСОБА_1, як сторони виконавчого провадження (стягувача) на виконання рішення суду (розумний строк розгляду справи).

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже оскаржувана бездіяльність допущена державним виконавцем у супереч покладених на нього ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» обов'язків, та у супереч ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому постанова державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 від 31.03.2014 року № ВП 31206594 про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 383, 384, 385, 386, 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд ,

У Х В А Л И В:

скаргу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 від 31 березня 2014 року № ВП 31206594 про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-305 від 02.02.2012 року та відновити виконавче провадження по зазначеному вище виконавчому документу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_6