УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Савченко В.О., Фаловської І.М., Гримич М.К., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Затишне», третіх осіб: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівський каштан», регіонального доброчинного фонду Святого Володимира, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, про визнання незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської Ради № 922 від 15 липня 2002 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності територіальної громади м. Львова на нежитлові приміщення, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні спірними приміщеннями, за касаційними скаргами ОСОБА_8, ОСОБА_9 та об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівський каштан» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2004 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до суду із указаним позовом, який уточнювали в ході судового розгляду, та просили суд визнати незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської Ради від 15 липня 2002 року № 922, визнати недійсним свідоцтво про право власності територіальної громади м. Львова на нежитлові приміщення, визнати права власності та усунути перешкоди у користуванні спірними приміщеннями. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є власниками окремих квартир у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1, а відтак і співвласниками допоміжних приміщень даного житлового комплексу. Останній налічує цокольний, два житлових поверхи, підвали та гараж. Нежитлові допоміжні приміщення цокольного поверху займає Львівське комунальне підприємство «Затишне», чим перешкоджає мешканцям і власникам квартир здійснювати право спільної власності на дані об'єкти, набуте водночас із приватизацією власних помешкань. Ця частина багатоквартирного житлового комплексу є невідчужуваною і нездатною до самостійного цивільно-правового обігу, однак була предметом договорів оренди, укладених Львівською міською радою із іншими юридичними особами. Вважають, що їх право спільної власності на загальне майно будинку порушене, у зв'язку з чим звернулись до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСББ «Львівський каштан» просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу напарити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_8, ОСОБА_9 у касаційній скарзі просять скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій, на підставі доказів поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю та не наданням доказів на підтвердження їхніх вимог.

Із матеріалів справи встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про їх відхилення та залишення без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2011 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_9 та об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівський каштан» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич В.С. Висоцька
О.В. Кафідова