АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/437/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Кренцель М.І.
Провадження № 22-ц/789/820/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 8 травня 2015 року у справі за поданням відділу Державної виконавчої служби Козівського районного управління юстиції про примусове проникнення в будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

29 квітня 2015 року старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Козівського районного управління юстиції звернувся до суду із поданням про примусове проникнення в будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, для вчинення виконавчих дій. Підставою для звернення із вказаним поданням послужило те, що на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження від 5 серпня 2014 року №829, №830 щодо виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2012 року про проведення реального поділу будинковолодіння по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та встановлення порядку користування земельною ділянкою. В наданий строк для добровільного виконання рішення суду не виконано. При неодноразовому виході державного виконавця до вказаного будинковолодіння встановлено, що двері будинку зачинені на ключ, боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не з"являлись, про що складено відповідні акти. За таких обставин виконання рішення суду без примусового проникнення до житла є неможливим.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 8 травня 2015 року подання задоволено. Надано дозвіл відділу ДВС Козівського РУЮ на примусове проникнення в будинок боржника ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість ухвали. Вказує на те, що він не є боржником у справі, а одним із спадкоємців, перешкод для вчинення виконавчих дій він не чинив, і вважає, що ОСОБА_2 повинна одноособово вчиняти дії щодо реального поділу будинковолодіння, але їх не вчиняє, так як перебуває за кордоном. Також вказує, що держаний виконавець не повідомив апелянта і його сина належним чином про свої наміри проводити виконавчі дії, апелянт не зареєстрований за місцем знаходження спадкового майна, а його син перебуває у діючій частині ЗСУ за місцем її дислокації. Крім цього, з 22 грудня 2014 року по 05 січня 2015 року апелянт перебував на стаціонарному лікуванні в м. Тернополі, а тому не міг з"явитись для проведення виконавчих дій 30.12.2014 року.

Від відділу ДВС Козівського районного управління юстиції надійшла заява про слухання справи у відсутності представника.

ОСОБА_1 у судове засідання не з"явився, подавши заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю прибуття у судове засідання його представника ОСОБА_4

Враховуючи, що 11.06.2015 року ОСОБА_1 звертався з аналогічною заявою про відкладення розгляду справи з тієї ж причини - неможливості явки його представника ОСОБА_4, справа була відкладена та надано апелянту можливість забезпечити явку його представника на 18 червня 2015 року, тому колегія суддів не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність надання дозволу на примусове проникнення в будинок для вчинення виконавчих дій, враховуючи наступне.

Встановлено, що рішенням Козівського районного суду від 5 листопада 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 Проведено реальний поділ житлового будинку у АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_2 3/5 частини даного будинковолодіння згідно варіанту №2 висновку будівельно-технічної експертизи; ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - 2/5 частини цього ж будинковолодіння. В рішенні судом вказано, що для здійснення реального поділу ОСОБА_2 повинна замурувати дверний проріз між коридором "1-1" та кімнатою "1-2", а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повинні влаштувати на їх розсуд дверний проріз в кімнаті "1-2".

17 червня 2013 року видано виконавчий лист.

5 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам для відому та виконання. Боржникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано строк до 12.08.2014 року для добровільного виконання, однак в наданий строк рішення не виконано.

9 вересня 2014 року сторонам спору направлено вимогу, якою зобов'язано боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 16 жовтня 2014 року з 11.00 год. не чинити перешкод у проведенні виконавчих дій, надати доступ до майна та забезпечити безперешкодне входження державного виконавця на територію для виконання рішення суду.

Виходом державного виконавця на виконання 16 жовтня 2014 року, встановлено, що боржники не з'явились, двері до будинку були зачинені на ключ, що в свою чергу унеможливлювало виконання рішення суду. На підставі цього державним виконавцем було складено відповідний акт від 16 жовтня 2014 року за участю понятих ОСОБА_5, ОСОБА_6

24 грудня 2014 сторонам, в тому числі й апелянту, повторно направлено вимогу державного виконавця про проведення виконавчих дій 30.12.2014 року на 10.00 год., зобов"язано боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у проведенні виконавчих дій, надати доступ до майна.

Як вбачається з акту державного виконавця від 30.12.2014 року, складеного за участю понятих ОСОБА_7, ОСОБА_6, боржники за місцем проведення виконавчих дій відсутні, двері до будинку зачинені на ключ.

Сам боржник рішення суду не виконує.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника- фізичної особи, при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

За таких обставин ухвалу про примусове проникнення в житло для виконання рішення суду про реальний поділ будинковолодіння постановлено з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт ОСОБА_1 не є боржником та не чинив перешкод для вчинення виконавчих дій, ОСОБА_2 повинна одноособово виконувати дії щодо реального поділу будинковолодіння, колегія суддів оцінює критично, так як відповідно до ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Із змісту виконавчого листа від 17.06.2013 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 5.08.2014 року вбачається, що виконавчий лист виданий стягувачу ОСОБА_2, боржник - ОСОБА_1 Згідно зазначених документів, не ОСОБА_2 одноособово повинна вчиняти дії щодо реального поділу будинку, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов"язані влаштувати на їх розсуд дверний проріз в кімнаті "1-2" площею 11, 5 кв.м. у будинку по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - замурувати дверний проріз між коридором "1-1" та кімнатою "1-2".

При цьому колегія суддів враховує, що рішення суду про реальний поділ будинковолодіння вступило у законну силу 16.04.2013 року, однак по даний час не виконано, при неодноразових виходах державного виконавця до зазначеного будинку, двері до нього зачинені, у зв"язку з чим виконання рішення суду без проникнення у будинок, є неможливим.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення апелянта та його сина про наміри державного виконавця проводити виконавчі дії, колегія суддів вважає безпідставними, так як син апелянта ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження та не є власником будинку по АДРЕСА_1, а тому підстав для його повідомлення про вчинення виконавчих дій немає. Що ж стосується повідомлення ОСОБА_1, колегія суддів враховує, що повідомлення про проведення виконавчих дій ОСОБА_1 направлялись, що стверджується матеріалами справи, а перебування його на стаціонарному лікуванні з 22 грудня 2014 року по 05 січня 2015 року не є підставою для відмови у задоволенні подання про примусове проникнення до житла, так як сам боржник рішення не виконує, державний виконавець неодноразово, не лише 30 грудня 2014 року, вживав заходи до примусового виконання рішення, однак потрапити у будинок не може. Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла є факт невиконання рішення суду та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення для виконання зазначених у рішенні суду дій.

Ухвала суду є законною, підстав для її скасування з мотивів, наведених апелянтом, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 197, 303, 307, 312, 313-15, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 8 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома