Справа № 588/1966/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2015 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., при секретарі Доля Н.В., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та про зміну черговості одержання права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та про зміну черговості одержання права на спадкування за законом, остаточно уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні 09.02.2015 року, та мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, з яким позивачка проживала у цивільному шлюбі з 15.09.1994 року. На момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. За життя заповіту він не складав. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири за вищевказаною адресою, гаража по АДРЕСА_5 та автомобіля модель М-412, 1971 року випуску, частини дачного будинку по АДРЕСА_4, частини земельної ділянки та рухомого майна. За життя спадкодавця позивач проживала разом з ним у його квартирі як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом сплачували комунальні послуги, піклувалися один про одного, підтримували одне одного та в усьому допомагали один одному. Відповідачами по справі є доньки померлого, шлюб між їхньою матір'ю та ОСОБА_7 був розірваний у 1992 році. За життя батька відповідачі його життям та станом здоров'я не цікавилися, майже з ним не спілкувалися та ніяким чином не допомагали. Померлий тяжко хворів, у 2010 році частково втратив зір і для проведення операції позивач із ОСОБА_7 брали кошти в кредит, оскільки доньки допомогти фінансово відмовились. Через зловживання алкоголем у ОСОБА_7 часто піднімався тиск, через що він не міг сам про себе піклуватись та перебував у безпорадному стані. Коли у червні 2014 року він отримав травму лівої руки, позивачці доводилось його перевдягати, годувати, мити та інше. Після його смерті організацією його похорон займалася позивачка та відповідачки. На даний час позивач продовжує проживати у квартирі померлого, користується гаражем та частиною дачного будинку, несе витрати по їх утриманню. Відповідачі, скориставшись відсутністю вдома позивачки, викрали ключі від дачі, квартири, гаража, підвалу а також різні документи з сейфу гаража та інші речі. З приводу крадіжки позивачка зверталася з заявою до Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області. Позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, оскільки вважає, що так як вони проживали однією сім'єю зі спадкодавцем, вона має право на спадкування. Крім того, позивачка вважає, що вона має право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом, однак відповідачі відмовили їй у пропозиції змінити черговість спадкування. Тому позивака звернулася до суду та просить встановити факт, що вона та ОСОБА_7 проживали без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини - до ІНФОРМАЦІЯ_1, та надати їй, як спадкоємиці четвертої черги за законом, право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та показала, що із ОСОБА_7 вона прожила однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина із 1994 року, проживали вони у квартирі ОСОБА_7 АДРЕСА_1, де разом проводили ремонт у 2005 р. - поклеїли шпалери, провели індивідуальне опалення, утеплили балкон, разом придбавали меблі. У квартирі ОСОБА_7 вона не прописувалась, оскільки перебувала у черзі на отримання квартири, а коли її отримала - АДРЕСА_2, то у ній став проживати її племінник. В с.Білка ОСОБА_7 мав нерухоме майно, отримане у спадок, яке вони використовували як дачу, де садили город, доглядали за побудовами. Після того, як ОСОБА_7 пішов на пенсію у 2010 році, він почав запивати, часто перебував у стані алкогольного запою, він був безпорадний, його неодноразово доводилось з цього стану виводити. У запоях він перебував по три неділі, і сам же виходив з нього, а через 3-6 місяців знову запивав. У 2011 році у нього був встановлений діагноз алкозалежність 2 ступеня. Коли він лежав у лікарні, вона піклувалася про нього, доньки не допомагали та у лікарню до нього не приходили. Після того, як у ОСОБА_7 погіршився зір - необхідні були кошти на оперативне лікування та придбання кришталика ока, у зв'язку із чим були отримані кошти у «Приватбанку» у кредит та позичені у сестер ОСОБА_7. Знайшовши необхідні кошти, вони були витрачені на операцію, проведену з 22 по 23 лютого 2011 року у лікарні в м.Харків ім..Гіршмана з приводу катаракти правого ока. Також у 2014 році він звертався до окуліста з приводу погіршення зору та пересувався із палицею. За час їх спільного проживання покійний хворів на бронхіт, запалення легенів, гіпертонію 1-2 ступеня, алкогольну залежність. Крім того, він мав вивих руки, у зв'язку із чим позивач повністю його обслуговувала, супроводжувала до лікарні та на масаж. У вересні 2014 року вона перебувала у своїх справах поза межами Тростянця, і коли 21.09.2014 р. повернулась додому - ОСОБА_7 перебував у нетверезому стані, та через це між ними виникла сварка і вона пішла до своєї квартири. Проте вона продовжувала перейматися станом ОСОБА_7, телефонувала йому, сусідкам, які повідомляли її про ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_7 вона давала кошти дочкам на поховання, організовувала поминальний обід, продовжувала проживати у квартирі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю та показали, що вони є рідними доньками померлого ОСОБА_7 Після розлучення батьків вони ще деякий час продовжували проживати разом, крім того, у 1994 році ОСОБА_3 після свого одруження проживала у квартирі батька по грудень місяць того року, а ОСОБА_4 була зареєстрована у квартирі батька із 1996 р. по 2004 р. Дочки спілкувались із батьком по телефону, зустрічались на спільних святах, також ОСОБА_7 мав спілкування із дітьми відповідачів, але через те, що із ОСОБА_1 відповідачі не знайшли спільної мови - вони не ходили до батька у гості додому, окрім декількох разів. Відповідачі були обізнані щодо його захворювання на алкоголізм, однак батько відмовлявся пролікуватися. В міру своїх можливостей дочки надавали матеріальну допомогу батькові, але він ніколи не казав їм про скрутний матеріальний стан. Також ОСОБА_7 мав дружні стосунки із чоловіком ОСОБА_3 - ОСОБА_3, які часто спілкувались, мали спільні інтереси, та останній неодноразово возив ОСОБА_7 до лікарні, на масаж, у с.Білку. Відповідачі стверджують, що батько не мав безпорадного стану, бо, хоч і хворів, але міг самостійно пересуватись по будинку та ходив на вулицю, сам себе обслуговував, дбав про свій зовнішній вигляд. 11.09.2014 року їх батько повідомив, що вигнав позивачку з дому та просив зустрічі із дочками, після чого його неодноразово навідував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із чоловіком. Коли ІНФОРМАЦІЯ_1 був виявлений у квартирі їх батько мертвим - то жодних жіночих речей там не було.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доказами у справі встановлено, що ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого проживання (а.с.4,5,8,61,62,77).

Так, показами свідків - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які проживають поряд із квартирою, належною ОСОБА_7 на праві власності АДРЕСА_3 (а.с.115), встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вони знають тривалий час, підтвердили, що останні разом жили у квартирі ОСОБА_7 як чоловік та дружина, разом вели господарство, їздили на дачу у с.Білка, де вирощували городину і дбали про утримання будинку у належному стані, позивач піклувалась про ОСОБА_7, який мав вади здоров'я та останній час ходив із палицею, крім того він зловживав алкогольними напоями.

Рідні сестри померлого ОСОБА_7, які були допитані у якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також підтвердили, що із 1995 року вони знають позивачку як цивільну дружину їх брата, неодноразово зустрічались на спільних сімейних святах, на батьківщині у селі Білка Тростянецького району, охарактеризували позивачку як дбайливу господиню. Свідки були обізнані про незадовільний стан здоров'я їх брата, та вони надавали матеріальну допомогу на його лікування перед операцією на оці.

Вказані обставини не спростовані доводами відповідачів, і також підтверджені показами свідків сторони відповідачів - ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_3, які підтвердили факт проживання позивачки із ОСОБА_7 у його квартирі АДРЕСА_3 на протязі більш як п'ять років.

Факт реєстрації позивача не за місцем проживання ОСОБА_7 не ставить під сумнів наявності фактичних сімейних стосунків між ними, оскільки відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема статтею 2, передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Про наявність фактичних шлюбних відносин між позивачем та ОСОБА_7 свідчить також той факт, про який було повідомлено у судовому засіданні відповідачами, що вони уникали спілкування із позивачкою, тому не відвідували батька за місцем його проживання, за виключенням декількох разів, пояснюючи це тим, що вважають позивачку винною у розірванні сімейних стосунків їх батьків. Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні також повідомила про розмову між позивачкою та ОСОБА_4, свідком якої вона була, за змістом можна зробити висновок про відсутність порозуміння між ОСОБА_1 та дочками ОСОБА_7

Із оглянутих в судовому засіданні фотознімків, наданих стороною позивача (а.с.30,31) також вбачається про наявність сімейних стосунків між позивачем та ОСОБА_7, хоча достовірно встановити період, у який вони були зроблені, неможливо. Про підтвердження факту сімейних стосунків також свідчить обставина володіння позивачкою особистими документами ОСОБА_7 та квитанціями про сплату кредитних коштів у 2011 році (а.с.32-39, 79-92).

Тому, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, судом встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка - ОСОБА_7 та жінки - ОСОБА_1 без шлюбу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Хоча встановити конкретної дати, з якої почалося сумісне проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_7 у судовому засіданні не видалось можливим, але показами свідків встановлено, що таке сумісне їх проживання тривало довгий час, орієнтовно із 1995 - 1996 років і по день смерті ОСОБА_7, а обставина того, що позивач приблизно за два тижні до смерті ОСОБА_7 не перебувала поряд із ним, як то встановлено в судовому засіданні дослідженими доказами - письмовими поясненнями позивача, наданими співробітнику міліції (матеріали крим.провадження внесеного до ЄРДР №0000538 від 30.09.2014 р.) та показами свідків ОСОБА_17, не свідчить про припинення фактичних шлюбних стосунків, а вказує на наявність сімейної сварки через перебування ОСОБА_7 у стані постійного вживання алкогольних напоїв.

Доводи відповідачів про те, що похованням ОСОБА_7 позивач не займалась, у підтвердження чого надані суду письмові докази про витрати сторони відповідачів на поховання батька - договір на ритуальні послуги, квитанції про організацію поминального обіду (а.с.50,63,64), суд не приймає до уваги як доказ щодо спростування факту сімейних відносин, оскільки позивач приймала участь в оплаті таких послуг, що підтвердили самі відповідачі, і через складні взаємовідносини із дочками покійного - позивач окремо організовувала поминальний обід, що також підтверджено доказами ( а.с.96-99).

Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р.. (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України, про, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає доведеним факт проживання позивача з ОСОБА_7 однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, що дає підстави вважати позивача спадкоємицею четвертої черги за законом.

Вирішуючи спір щодо надання позивачці права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, суд вважає наступне.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України.

Відповідно до ст.1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, передбачених ст.1259 ЦК України.

Як позивач, так і відповідачі, як діти спадкодавця, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, що підтверджено копією спадкової справи (а.с.136-156).

Вирішуючи вимоги щодо зміни черговості одержання права на спадкування, судом враховано вимоги ч.2 ст.1259 ЦК України, якою визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст.10,60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Із аналізу даної правової норми вбачається, що необхідними підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1)здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Всі опитані в судовому засіданні свідки не вказали про факти, які б дали можливість довести обставини того, що ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані.

Поряд з цим, при встановленні обставин щодо безпорадного стану ОСОБА_7, судом враховані вимоги ч.2 ст.59 ЦПК України, якою визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Визначення безпорадного стану фізичної особи можливе лише за наявності відповідного висновку спеціаліста у галузі медицини.

Аналізуючи письмові докази на підтвердження вказаних обставин, зокрема ксерокопію виписки із медичної картки стаціонарного хворого на ім'я ОСОБА_7 вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні в Харківській міській клінічній лікарні №14 з 22.02.2011 року по 23.02.2011 року з діагнозом: незріла катаракта правого ока. Виписаний на амбулаторне спостереження за місцем проживання з дотриманням крапельного режиму. Поряд з цим будь-які рекомендації щодо стороннього догляду відсутні (а.с.206-207).

Посилання позивача на безпорадний стан її чоловіка ОСОБА_7 та його неспроможність за собою доглядати через хворобу на алкозалежність, суд також не приймає до уваги.

Дійсно, як достовірно встановлено у судовому засіданні ОСОБА_7 протягом тривалого часу періодично вживав алкогольні напої, і такі факти підтвердили як усі допитані свідки у судовому засіданні, так і доведено матеріалами медичної документації, де мається запис про перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні з 29.04.2011 по 04.05.2011 р. з діагнозом: хронічний алкоголізм 2 ст., постійне п'янство (а.с.113). Однак, медичною документацією не підтверджено, що особа через вказану хворобу потребує стороннього догляду, ні інших доказів про перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані через стан алкогольного сп'яніння суду не надано.

Також інші діагнози, які мав ОСОБА_7 за час свого життя, такі як гіпертонія, вивих лівої руки, та інші, зазначені у матеріалах медичної документації та підтверджені довідками із лікарні (а.с.100-114,204) - не призвели до його каліцтва та встановлення йому у передбаченому порядку інвалідності чи прийняття висновку медико-експертною комісією щодо необхідності надання йому стороннього догляду за станом здоров'я.

Інших доказів перебування ОСОБА_7 в такому стані, який би свідчив про його безпомічність - в судове засідання надано не було.

Щодо наявності обставин про матеріальне утримання позивачем ОСОБА_7 суд встановив, що позивач не надала будь-яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження факту матеріального забезпечення спадкодавця за рахунок її власних доходів, оскільки розмір пенсії чи інших видів доходів як позивача, так ОСОБА_7 в судовому засіданні позивачем не доведений.

Надання позивачкою будь-якої нематеріальної допомоги ОСОБА_7 свідчить про взаємини чоловіка та жінки, які створили сім'ю та спільно проживають, і не доводить безпорадного стану ОСОБА_7 та не є підставою для зміни черговості у спадкуванні.

Оцінивши всі вище описанні та дослідженні докази, суд прийшов до висновку, про недоведеність позивачем вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, а відтак відмови в позові в цій частині.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 58-61, 209, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення - що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини - до ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С. Линник