АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця з дня звернення її до суду і до повноліття дитини, а також аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною 23 річного віку.

ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просив встановити виплату аліментів на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею двадцяти трьох років, та встановити виплату на користь неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею 18 річного віку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2014 і до досягнення нею повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій вказала, що рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання є незаконним та необґрунтованим. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_3 навчається на стаціонарній формі навчання, знаходиться на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги.

Просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця та до закінчення навчання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначення часу з якого присуджено стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_1, звернувся до суду з апеляційною скаргою. Вказав, що судом не враховано, що під час розгляду справи в суді відповідачем надавалася матеріальна допомога на утримання дітей. Вважав, що аліменти підлягають стягненню з дня ухвалення рішення.

Крім того, зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не врахував, що він являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, відноситься до категорії 2 постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи та безпідставно стягнув з нього судовий збір.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року суду змінити в частині зазначення судом дати з якої необхідно сплачувати аліменти та в частині стягнення судового збору.

ОСОБА_2 в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача підтримав з підстав наведених в ній, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.

Третя особа в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала з підстав наведених в ній, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторонами не оскаржено, тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти знаходиться на утриманні матері, яка працює на посаді завідувача сектору Державної екологічної інспекції у м. Києві і має середній заробіток 2942,55 грн.

Батько дітей працює на посаді головного фахівця режимно-секретного органу ДК «Ядерне паливо». Згідно довідки № 130,01-20 від 17.02.2014 року у 2013 році ОСОБА_1 за місцем роботи отримав дохід у розмірі 121807,97 грн. Крім того, відповідач, як полковник Служби безпеки України у запасі, отримує пенсію.

В 2012 року ОСОБА_3 була зарахована на навчання в Київський університет ім. Б. Грінченка, спеціальність «Дошкільна освіта», де навчається на 2 курсі.

Як наголошує ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано будь-яких доказів щодо необхідності надання матеріальної допомоги на навчання доньки.

Колегія судді не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд не врахував, що ОСОБА_3, яка навчається на денній формі навчання, необхідні кошти на проїзд до місця навчання та до місця проживання, одяг, харчування, підручники. Стипендії, яку отримує дитина, не достатньо для її матеріального забезпечення.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

При визначенні розміру колегія суддів, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище ОСОБА_2, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, ту обставину, що відповідач має постійний щомісячний дохід, а також, що утримання дитини, яка продовжує навчання, є обов'язком обох батьків, вважає, що 1/6 частина доходів відповідача, є достатнім для утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки колегія суддів також враховує роз'яснення викладені в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що аліменти підлягають стягненню на користь повнолітньої дочки, яка є третьою особою у справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості рішення суду в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки законодавцем визначено та закріплено в ч. 1 ст. 191 СК України, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та відноситься до 2 категорії постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі громадяни віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки не є суттєвими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду в частини відмови у задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року в частини відмови у задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1, проживаючого в АДРЕСА_2, працюючого головним фахівцем режимно-секретного органу ДК «Ядерне паливо», (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти у розмірі 1/6 частини від доходу щомісячно, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, починаючи з 21.05.2014 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/9228/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3988/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф..