Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/720/15-ц Головуючий у 1 інстанції Громов І.Б.
Провадження № 22-ц/778/3556/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ про зняття арешту з нерухомого майна.

В позові зазначали, що в провадженні Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавчий лист №2-2084/02 від 25.11.2002 року, виданий Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки заробітку.

У зв'язку з тим, що у ОСОБА_5 виникла заборгованість по аліментам, постановою державного виконавця від 21.05.2009 року було накладено арешт на все належне йому майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності громадян ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що записано у реєстровій книзі № 291 від 15 лютого 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер гр. ОСОБА_8 Щоб перевірити інформацію про арешт квартири, та з метою переоформлення всіх облікових рахунків по квартирі, так як померлий був основним квартиронаймачем, у нотаріальній конторі нам усно пояснили про неможливість оформити спадщину належним чином, в виду арешту всієї квартири та оголошення заборони на її відчуження.

На час накладення арешту на спірну квартиру вважають, що сума заборгованості по аліментам була не сумірна із вартістю частки майна боржника, оскільки була значно меньшою за вартість його частки у спірній квартирі. Крім того у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, до сьогодні спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності, не виділені ані її ідеальні частки, ані частки в натурі. Тому вважають, що державним виконавцем порушено статтю 371 ЦК України, яка регулює звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності, а тому просили суд зняти арешт з квартири, оскільки наявність арешту на їх майно перешкоджає їм розпоряджатись зазначеним майном.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2015 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, накладеного постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ від 21.05.2009 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Хортицький ВДВС Запорізького МУЮ звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ч.1 ст.60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту.

Згідно з ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами 1 та 2 ст.57 вищезазначеного Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Хортицького управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2002 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2084 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого податком мінімуму. Постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2009р. накладено арешт на майно ОСОБА_5, а саме на частину квартири АДРЕСА_1

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що знаходження квартири АДРЕСА_1 під арештом порушує право власності співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності в порядку приватизації: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 ( а.с.4), частки співвласників не визначені.

Спір виник з приводу накладення арешту на частку ОСОБА_5 як співвласника цього майна у спільній сумісній власності, й відсутності підстав для покладення на позивачів обов'язку відповідати за зобов"язаннями ОСОБА_5

Вирішуючи питання про звільнення описаного майна - спірної квартири з під арешту, суд першої інстанції, керувався ст.ст. 316, 319,321 ЦК України, згідно яких порушено право власника на безперешкодне користування, володіння та розпорядження майном на свій розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до п.2 статті 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Пунктами 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

Згідно ч.1 ст. ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно частини другої цієї статті арешт на майно боржника може накладатись шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.11.2009 року, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника ОСОБА_5, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження цієї частини (а.с. 53).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, об"єктом обтяження є саме частина спірної квартири, власником якої є ОСОБА_5, а не квартира в цілому (а.с. 54).

Таким чином, позивачами не надано доказів порушення їх права власності на свої частки у спірній квартирі. Питання щодо визначення часток співвласників у спірній квартирі для можливості в повній мірі реалізовувати своє право власності, позивачами не ставилося, тому їх посилання про неможливість реалізації свого права власності є безпідставними, а зняття арешту з частини спірної квартири, що належить ОСОБА_5 може призвести до загрози реального виконання рішення суду про стягнення з останнього аліментів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення спірної квартири з під арешту не підлягають задоволенню у зв"язку з їх необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції - задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: