Номер провадження 22-ц/788/396/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами

рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2013 року

у справі за позовом прокурора Сумської області в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Сумській області, Державної інспекції сільського господарства в Сумській області до Сумської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: управління Держкомзему в м. Суми, про скасування рішення міської ради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

01 березня 2012 року прокурор Сумської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Сумській області, Державної інспекції сільського господарства в Сумській області, мотивуючи вимоги тим, що на підставі п. 19 додатку 4 до рішення Сумської міської ради №1586-МР від 04 червня 2008 року ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0835 (кадастровий номер :15:008:0019) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, видано державний акт серії ЯЕ №407231 від 17 вересня 2008 року.

Перевіркою встановлено, що Сумська міська рада надала ОСОБА_3 у приватну власність вказану земельну ділянку незаконно, це порушує право власності територіальної громади міста на землі, призначені для багатоквартирної житлової забудови та загального використання; прийняте рішення суперечить ст. 19 Конституції України та принципам діяльності, встановленим ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 39 ЗК України, ст. ст. 1, 3, 12 Закону України «Про планування і забудову територій», чинного на час прийняття рішення, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Рішення органів місцевого самоврядування з питань використання територій приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації.

Генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Ним визначаються межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій. Відповідно до генеральних планів населених пунктів міськими радами та їх виконавчими органами в межах повноважень, визначених законом, вирішуються питання щодо вилучення (викупу), надання у власність чи користування земельних ділянок.

Діючим Генеральним планом м. Суми не передбачено розміщення індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Згідно Генерального плану м. Суми, зазначена земельна ділянка розташована частково в межах червоних ліній запроектованої магістральної вулиці АДРЕСА_3 та території багатоквартирної житлової забудови, а тому не може бути наданою у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Детальний план, що уточнює положення Генерального плану на зазначену територію, не розроблявся, в установленому порядку не затверджувався. Зміни до діючого Генерального плану м. Суми не вносилися.

Висновком Головного управління Держкомзему у Сумській області від 24 лютого 2012 року № 647/10-04 встановлено порушення вимог ст. 39 ЗК України, ст. ст. 1 - 3 Закону України «Про планування і забудову територій», чинного на час видачі висновків.

Сумською міською радою надано ОСОБА_3 у приватну власність спірну земельну ділянку в порушення вимог ст. 39 ЗК України, ст. ст. 1, 3, 12 Закону України «Про планування і забудову територій».

Враховуючи вказані обставини, управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради 30 червня 2011 року скасовано висновок № 243/02-01 від 03 липня 2008 року до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, а 17 лютого 2012 року скасовано висновок № 721/04-02 від 31 березня 2008 року до проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

Підтвердженням незаконності оспорюваного рішення є також скасування висновку державної експертизи землевпорядної документації до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» наказом Головного управління Держкомзему у Сумській області від 22 лютого 2012 року № 13 у зв'язку із виявленими порушеннями, які вплинули на об'єктивність оцінки об'єкта, скасовано висновок державної експертизи землевпорядної документації від 16 травня 2008 року № 476 до проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3

Статтею 9 вказаного Закону, в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин, встановлені випадки (об'єкти) проведення обов'язкової державної експертизи, зокрема, їй підлягали проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування (ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»).

Відповідно до ст. 38 вказаного Закону, рішення, прийняті відповідними органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування на підставі висновків державної експертизи, що скасовані або визнані недійсними, можуть бути в установленому законом порядку оскаржені до суду.

Ч. 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

П. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на викладене пункт 19 додатку 4 до рішення Сумської міської ради № 1586-МР від 04 червня 2008 року має бути визнаний незаконним і скасований.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи порушення, допущені при прийнятті рішення про надання земельної ділянки у власність, державний акт серії ЯЕ № 407231 від 17 вересня 2008 року відповідача також підлягає скасуванню.

Вказані обставини суттєво порушують інтереси держави щодо збереження земельних ресурсів, що, відповідно до положень п. 2 ст. 121 Конституції України, є правовою підставою для звернення прокурора до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

Порушення чинного законодавства, які свідчать про незаконність набуття ОСОБА_3 земельної ділянки, прокуратурою Сумської області встановлені у липні 2011 року в ході проведення перевірки за зверненням першого заступника Сумського міського голови Войтенка М.Г., а тому встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності пропущено з поважних причин, що, відповідно до ст. 267 цього Кодексу, є підставою для його поновлення.

Прокурор просив:

Поновити строк позовної давності.

Визнати незаконним і скасувати пункт 19 додатку 4 до рішення Сумської міської ради № 1586-МР від 04 червня 2008 року про надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель Сумської міської ради.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0835 га (кадастровий номер :15:008:0019) по АДРЕСА_1 серії ЯЕ №407231 від 17 вересня 2008 року, виданий ОСОБА_3, та скасувати в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю запис про реєстрацію вказаного державного акту.

Повернути у власність територіальної громади м. Суми вказану земельну ділянку, нормативно-грошова оцінка якої становить 198504,55 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19 червня 2013 року, позов прокурора задоволено повністю.

Відновлено строк позовної давності.

Визнано незаконним і скасовано пункт 19 додатку 4 до рішення Сумської міської ради № 1586-МР від 04 червня 2008 року про надання Сумською міською радою ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0835 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель Сумської міської ради.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0835 га, (кадастровий номер :15:008:0019) по АДРЕСА_1 серії ЯЖ №407231 від 17 вересня 2008 року, виданий ОСОБА_3, та скасовано в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю запис про реєстрацію вказаного державного акту.

Повернуто у власність територіальної громади м. Суми зазначену земельну ділянку, нормативно-грошова оцінка якої становить 198504,55 грн.

Стягнуто з Сумської міської ради, ОСОБА_3 в дольовому порядку судовий збір в сумі 344,10 грн., по 172,05 грн. з кожного (а.с. 58-59, 109-110, т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2013 року касаційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2013 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 19 червня 2013 року залишені без змін (а.с.148-149, т.2).

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд та скасування в зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2013 року і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову прокурора.

Посилався як на нововиявлену обставину на те, що суду було невідомо, що відомості, зазначені в доданому прокуратурою до позовної заяви листі управління архітектури та містобудування (УАМ) від 17 червня 2011 року (додаток 9), є недостовірними; що доданий прокуратурою до позовної заяви документ, який має назву «викопіювання з генерального плану міста», не відповідає оригіналу Генерального плану м. Суми та умовним позначенням до нього, і тому вони вплинули на висновок суду про те, що надання йому у власність спірної земельної ділянки було здійснене з порушенням закону та положень Генерального плану м. Суми, та на прийняття судом необгрунтованого рішення.

Зазначена нововиявлена обставина була встановлена 16 жовтня 2014 року, коли колегія суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області постановила ухвалу про залишення без зміни вироку Сумського районного суду Сумської області від 07 серпня 2014 року по справі № 1/587/11/14 в частині виправдання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України за відсутністю у його діях складів цих злочинів.

Відповідач посилається як на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, тобто того, що надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 під індивідуальне житлове будівництво було здійснене у відповідності до Генерального плану м. Суми, на висновки Сумського районного суду у вироку від 07 вересня 2014 року, в якому суд зазначив, що відповідна процедура отримання земельної ділянки підсудним була дотримана, і «не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні твердження обвинувачення про обізнаність ОСОБА_3 про те, що територія, на якій він бажає отримати земельну ділянку (на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3), відповідно до Генерального плану м. Суми є територією багатоквартирної житлової забудови і що виділення земельних ділянок в цьому місці взагалі неможливе» (абз. 2, стор. 19).

На підтвердження наявності нововиявлених обставин відповідач наводить інші витяги з вироку суду від 7 серпня 2014 року:

«При цьому слідство виходило з того, що земельні ділянки, виділені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 під індивідуальне житлове будівництво, не могли бути виділені взагалі, оскільки, на думку обвинувачення, ця територія, відповідно до Генерального плану, передбачена під багатоквартирну забудову. Фактично твердження обвинувачення про порушення Генерального плану м. Суми при наданні земельних ділянок у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 базується на показах свідка ОСОБА_7 - головного архітектора м. Суми - начальника УАМ СМР, та на відповідних листах, які були направлені до органів досудового слідства цією структурою» (абз. 3, стор. 19).

«Слід відзначити, що позиція і ОСОБА_7, і направлені очолюваною ним структурою листи під час досудового слідства є суперечливими одне одному» (абз. 4, стор. 19).

«Так, на досудовому слідстві під час допиту 13 вересня 2011 року свідок ОСОБА_7 показав (а.с.63-64, т.9), що не може «з впевненістю стверджувати, що вказані земельні ділянки (АДРЕСА_1), визначені Генеральним планом м. Суми та відносяться до багатоквартирної житлової забудови, підвищеної щільності та частково проїзду на вул. АДРЕСА_3, тобто, виділення та використання вказаних земельних ділянок з метою індивідуальної житлової будови суперечить Генеральному плану» (абз. 5, стор. 19).

«При допиті 18 листопада 2011 р. ОСОБА_7 зазначає, що станом на 2008 рік в м. Суми були відсутні проект детального планування району та місцеві правила забудови, що надання земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було б можливим лише після внесення відповідних змін до Генерального плану м. Суми за визначеною процедурою, але при цьому він не підкріплює свою позицію посилкою на відповідні нормативні акти» (абз. 6, стор. 19).

«Своїм листом за №100/1101-16 від 17 червня 2011 року (а.с.153, т.1) за підписом ОСОБА_7 УАМ СМР повідомляє прокуратуру, що «відповідно до Генерального плану м. Суми зазначені земельні ділянки по АДРЕСА_1 розташовані частково в межах червоних ліній запроектованої магістральної вулиці АДРЕСА_3 та території багатоквартирної житлової забудови. Інформація щодо розроблення містобудівного обгрунтування розташування земельних ділянок АДРЕСА_1 в УАМ СМР відсутня. Між тим, на той час містобудівне обґрунтування щодо земельних ділянок по АДРЕСА_1 було затверджено ще до цього рішення СМР від 04 червня 2008 року № 1586-МР. В подальшому контрольним рішенням СМР від 29 жовтня 2008 року № 1977-МР «Про затвердження містобудівних обгрунтувань» (а.с.147, т.1) вони знов були затверджені» (абз. 7 стор.19).

«До суду стороною захисту було надано лист УАМ СМР від 19 січня 2011 року №56/11.01-10 на адресу Управління земельних ресурсів Сумської міської ради, у якому УАМ повідомляє, що земельні ділянки (дорізки) під індивідуальну житлову забудову для надання в оренду громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за адресами: АДРЕСА_1, розташовані на території садибної житлової забудови. При цьому на початку листа від 19 січня 2011 року № 56/11.01-10 вказується, що УАМ СМР надає інформацію щодо відповідності Генеральному плану м.Суми виділених земельних ділянок. Таким чином, цим листом Управління архітектури та містобудування 19 січня 2011 року підтверджує, що надання землі під індивідуальну житлову забудову відповідає Генеральному плану м. Суми» (абз. 8, стор. 19).

«В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 після дослідження Генерального плану пояснив, що ці ділянки знаходяться на межі багатоквартирної забудови і не повинні виділятися під індивідуальне будівництво. Разом з тим, свідок визнав, що його позиція грунтується на мотивах доцільності, а не законності» (абз. 1 стор. 20).

«Слід зазначити, що поряд з земельними ділянками АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка АДРЕСА_2, яка одночасно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 одним містобудівним обгрунтуванням була виділена ОСОБА_8, але законність виділення цієї земельної ділянки ніхто під сумнів не ставить» (абз. 2, стор. 20).

«Свідок ОСОБА_9 - колишній головний архітектор м. Суми, під час досудового слідства пояснив, що земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 призначені для індивідуальної житлової забудови, ніяких порушень при виділенні цих земельних ділянок не було допущено» (абз. 3, стор. 20).

«За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 12 листопада 2007 року на ім'я міського голови (а.с. 180, т.5) Управління земельних ресурсів у м. Суми надало відповідь, що земельна ділянка на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 знаходяться на землях житлової та громадської забудови і для надання висновку попереднього погодження місця розташування будівництва необхідно подати містобудівне обґрунтування або Генплан з висновком архітектури. Тобто, з даної інформації Управління земельних ресурсів не вбачається, що розміщення індивідуальної житлової забудови на вказаній земельній ділянці заборонено» (абз.4 стор. 20).

«Більш того, висновком Управління архітектури та містобудування СМР від 29 січня 2008 року № 121/04-02 (а.с.183, т.5) за підписом начальника Управління Вінтоняк С.Я. було погоджено відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва жилого будинку. Аналогічні документи тоді ж були видані зазначеними установами і на ім'я ОСОБА_6.» (абз. 5, стор. 20).

«Допитаний в судовому засіданні головний архітектор м. Суми станом на 2007-2010 роки Вінтоняк С.Я. підтвердив, що всі висновки за його підписами, які були надані по земельних ділянках по АДРЕСА_1, є законними. Погоджуючи документи на ці земельні ділянки, він діяв у відповідності з законом» (абз. 6, стор. 20).

«Свідок ОСОБА_11 - розробник Генерального плану м. Суми пояснив суду, що він раніше працював в проектному інституті «Діпромісто» і був головним розробником Генерального плану м. Суми у 2002 році. При цьому свідок надав суду для огляду свій авторський екземпляр Генерального плану м. Суми. Після дослідження Генерального плану м. Суми, наданого Управлінням архітектури м. Суми, ОСОБА_11 категорично заявив, що земельні ділянки, які були виділені ОСОБА_3 та ОСОБА_6, відносяться до садибної житлової забудови з зонами підвищеної щільності, ці земельні ділянки не передбачені для багатоквартирної забудови» (абз. 7, стор. 20).

«Отже, висновок органів слідства про те, що виділення земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було неможливим, оскільки це суперечить Генеральному плану м. Суми, є хибним, суперечить зібраним по справі доказам і не ґрунтується на матеріалах справи» (абз. 8, стор. 20).

«При вирішенні питання про надання земельних ділянок ОСОБА_3 діяв у відповідності до передбачених законом процедур, при розгляді питань він надав комісії всі передбачені законом відомості, ...» (абз. 9, стор. 20) (т.ІІ, а.с.163-167).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленимим обставинами відмовлено (а.с.279-281, т.ІІ).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Посилається, зокрема, на те, що суд невірно зазначив позицію іншого відповідача - Сумської міської ради, яка підтримала його заяву, та не врахував, що на момент ухвалення рішення Ковпаківським районним судом м. Суми 24 травня 2013 року ні йому, ні суду, ні іншим учасникам справи, крім управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, не було відомо, що розташування спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 повністю відповідає вимогам Генплану м. Суми. Ця обставина є істотною, оскільки могла спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що, якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим і у суду першої інстанції не було б підстав для задоволення позову прокурора..

Крім того, суду та учасникам справи, крім управління архітектури та містобудування, не було відомо, що наданий прокуратурою до позовної заяви документ, який має назву «викопіювання з генерального плану міста», не відповідає оригіналу Генплану м. Суми та його умовним позначенням, які не дослідив суд при розгляді цивільної справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представника відповідача Сумської міської ради, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, прокурора та представника позивача - Головного управління Держземагенства у Сумській області, які заперечують проти скарги та вважають ухвалу суду вірною, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення суду в зв'язку з нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що заява відповідача про перегляд рішення не містить посилань на обставини, які б мали істотне значення для розгляду справи та не були чи не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, заява містить доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги на рішення суду, яким апеляційний суду дав оцінку.

Такий висновок суду узгоджується з обставинами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно ст. 362 ЦПК України:

1. Заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

2. Строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами обчислюється:

1) у випадках, встановлених пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи;

2) у випадках, встановлених пунктами 2, 2-1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - з дня, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили;

3) у випадках, встановлених пунктом 3 частини другої статті 361 цього Кодексу, - з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду;

4) у випадках, встановлених пунктом 4 частини другої статті 361 цього Кодексу, - з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦПК України розглянувши заяву про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»:

3. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктами 3, 4 частини 2 статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

4. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

5. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

6. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

7. Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

За змістом пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК скасування чи зміна нормативного акта, на якому ґрунтувалось судове рішення, може вважатися нововиявленою обставиною лише за умови, якщо в такому акті зазначено про надання йому зворотної сили.

При розгляді цивільної справи та ухваленні рішення, яке просить переглянути відповідач, судом першої інстанції встановлено, що Сумською міською радою на підставі п. 19 додатку до рішення Сумської міської ради № 1586 - МР від 04 червня 2008 року ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0835 га (кадастровий номер :15:008:0019) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору по АДРЕСА_1. Відповідачеві 17 вересня 2008 року видано державний акт серії ЯЕ № 407231 (а.с. 8-13, т.І).

Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради на підставі протесту прокурора 30 червня 2011 року скасовано висновок № 243/02-01 від 03 липня 2008 року до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,0835 га., ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, а 17 лютого 2012 року також скасовано висновок № 721/04 - 02 від 31 березня 2008 року до проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_3 (а.с. 14, 15, 21- 24, 29, т.1).

Наказом Головного Управління Держкомзему у Сумській області №13 від 22 лютого 2012 року задоволено протест прокурора від 20 лютого 2012 року №05/3-6, вих. 12; скасовано висновок державної експертизи землевпорядної документації від 16 травня 2008 року №476 до проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 (а.с. 16-20, т.І).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, визнані протиправними та скасовані рішення управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, яке міститься в листі відповідача від 17 лютого 2012 року № 22/110116 про скасування власного висновку від 31 березня 2008 року № 721/04-02 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1, та наказ Головного управління Держкомзему у Сумській області від 22 лютого 2012 року № 13 «Про скасування висновку державної експертизи землевпорядної документації». Суд виходив з тих підстав, зокрема, що висновок щодо проекту землеустрою не може бути скасований самим органом місцевого самоврядування, оскільки ОСОБА_3 вже отримав державний акт (а. с. 253-257, т.1).

Задовольняючи позов прокурора у вказаній цивільній справі, суд, пославшись на надані сторонами докази та їх оцінку, виходив з того, що надання ОСОБА_3 спірної земельної ділянки відбулося з порушенням вимог закону та положень Генерального плану міста Суми, оскільки земельна ділянка розташована частково в межах червоних ліній запроектованої магістральної вулиці АДРЕСА_3 та території багатоквартирної житлової забудови.

З вказаними висновками погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, перевіривши і доводи відповідача щодо наявності виправдувального вироку відносно нього.

Відповідач заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами обґрунтовує тими самими доводами, що і апеляційну та касаційну скаргу на рішення суду в даній справі, зокрема, про те, що спірна земельна ділянка не розташована на землях багатоповерхової забудови, відповідає Генплану міста Суми, посилаючись при цьому на докази, зокрема, покази свідків, документи, на підставі яких відносно нього постановлений виправдувальний вирок у кримінальній справі від 18 травня 2013 року.

Виправдувальний вирок на підставі одних і тих самих вказаних доказів суд постановляв відносно ОСОБА_3 двічі: 18 травня 2013 року та після його скасування - 7 серпня 2014 року, і останній вирок залишений в частині його виправдання без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 жовтня 2014 року (а.с. 27-53, 168-185, т.2).

Доводи відповідача та представника міської ради про те, що їм безпідставно було відмовлено в витребуванні оригіналу Генплану міста Суми, а тому вони не могли з достовірністю впевнитись щодо законності надання відповідачеві спірної земельної ділянки, також є безпідставними.

Відповідно до вищенаведених роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та норм ЦПК України, обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 361 ЦПК України та не є підставою для перегляду та скасування судового рішення.

Доводи заяви відповідача про те, що доказом законності отримання ним в приватну власність земельної ділянки є висновок управління архітектури та містобудування щодо попереднього погодження відведення земельної ділянки ОСОБА_8 по АДРЕСА_3, яка межує з його земельною ділянкою і надавалася одночасно на підставі спільного затвердженого містобудівного обґрунтування, також не є доказом наявності нововиявлених обставин в розумінні ст. 361 ЦПК України, оскільки і ця обставина була відома при ухваленні у справі судового рішення. Як на доказ законності отримання ним земельної ділянки відповідач посилався в заперечені на позов прокурора і на відомості щодо Генплану м. Суми, отримані від його розробника - ДП «Українського державного НДІ проектування «ДІПРОМІСТО» (а.с. 34-45, т.1).

Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для скасування рішення суду від 24 травня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд належним чином перевірив доводи заяви та прийшов до обґрунтованого висновку, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні ст. 361 ЦПК України, з огляду на те, що в його заяві фактично іде мова про неналежний розгляд судом цивільної справи, зокрема, неповне дослідження доказів в справі, та спростування висновків суду, викладених в рішенні у цивільній справі, висновками, викладеними у вироку суду, який дослідив в кримінальній справі певні докази, що не були предметом дослідження в цивільній справі.

Колегія суддів вважає, що вказані заявником обставини, які, на його думку, підтверджуються доказами, покладеними в основу виправдувального вироку відносно нього щодо відсутності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, що стосуються отримання ним спірної земельної ділянки, не є нововиявленими у розумінні ст. 361 ЦПК України і з достовірністю не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову прокурора, а тому суд вірно не вбачав підстав для задоволення заяви ОСОБА_3

У відповідності до ст. 312 ЦПК України, розглядаючи скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 293, 297, ч. 3 ст. 365 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -