№2-352/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 і просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, як такого, що протягом більше ніж рік не з'являється в ній.

04 лютого 2014 року у справі було ухвалене заочне рішення, яким позов було задоволено.

18 березня 2014 року ОСОБА_1, щодо якого були відсутні відомості про отримання ним копії рішення від 04.02.2014р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка також зареєстрована у спірній квартирі, з вимогами про визначення порядку користування квартирою.

28 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про скасування заочного рішення від 04.02.2014р., і ухвалою суду від 03 жовтня 2014 року заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 17 грудня 2014 року було об'єднано в одне провадження під №760/24742/13-ц наступні цивільні справи:

- справа № 760/24742/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Солом'янський РВ ГУ ДМС України в м. Києві;

- справа №760/5549/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

В подальшому позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду за клопотанням її представника, а ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги, звернувши їх до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та просив зобов'язати їх не чинити перешкоди у користуванні Позивачем квартирою АДРЕСА_1, вселити Позивача у неї та визначити порядок користування квартирою, виділивши Позивачу кімнату площею 11,7 кв.м а Відповідачам - дві інші житлові кімнати, залишивши у спільному користуванні всі інші приміщення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує, що з 1997 по 2007 рік він перебував у шлюбі з ОСОБА_2, якій належала 1/3 частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. Під час шлюбу Позивач проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі за згоди усіх співвласників (в тому числі - ОСОБА_3.), а тому у відповідності до положень законодавства навіть після розлучення з ОСОБА_2 він не втратив права користування квартирою. Не втратив Позивач такого права, як він зазначає, і після відчуження ОСОБА_2 своєї частки Відповідачу ОСОБА_3, оскільки та як співвласник також надавала згоду на проживання Відповідача у квартирі.

В той же час, як зазначає Позивач, у вересні 2007 року він потрапив до офтальмологічного лікувального закладу, де перебував приблизно 10 днів. За цей час ОСОБА_3 та ОСОБА_2 змінили замки на дверях, чим обмежили ОСОБА_1 доступ до неї, і подальшому в квартиру не допускали. У зв'язку з цим, як стверджує Позивач, він неодноразово звертався до органів міліції із заявами з приводу порушення його прав на проживання в квартирі, проте жодних заходів вжито не було.

У зв'язку з цим Позивач звернувся до суду із заявою про усунення перешкод у здійсненні ним своїх житлових прав, просив вселити його в квартиру та визначити порядок користування нею, виділивши йому одну окрему житлову кімнату.

У судовому засіданні представник Позивач наполягав на тому, що факт відчуження у в грудні 2014 році квартири новому власнику - ОСОБА_4 - не може свідчити про необґрунтованість вимог Позивача про захист права користування квартирою, оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку такого права не позбавлявся.

Представник Відповідача-1 ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, звертаючи увагу на те, що після відчуження квартири її дочкою ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Позивач втратив буд-які права користування квартирою, а тому позов не підлягає задоволенню.

Представник Відповідача-3 ОСОБА_4 в суді проти задоволення позову також заперечував. Зазначив, що як новий власник квартири Відповідач-3 має усі права, передбачені Цивільним кодексом України, щодо належної йому квартири, права усіх інших мешканців з передачею йому права власності на квартиру припинились.

Відповідач-2 ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, а тому суд за згоди інших Сторін ухвалив розглядати справу у її відсутність.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 та Відповідач-1 ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1997 по 2007 рік.

В період шлюбу сторони проживали в АДРЕСА_1, в якій Позивач був зареєстрований з дозволу усіх співвласників квартири на той час - ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В подальшому на підставі договорів дарування 1/3 частини квартири від 25.08.2004 року та від 23.08.2007 року право власності на усю квартиру перейшло до ОСОБА_3, яка була серед тих співвласників, які надавали згоду на реєстрацію Позивача у квартирі з 1997 році як члену сім'ї.

Припинення подружніх відносин між Позивачем та Відповідачем у 2007 році не впливає на право Позивача користування квартирою АДРЕСА_1, надане йому власником квартири у відповідності до чинного законодавства.

Разом з тим, як вбачається з наявної у справі копії договору дарування квартири від 11 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, у зв'язку з чим втратила усі права, надані законодавством власнику щодо зазначеного майна.

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином права ОСОБА_1 як члена сім'ї попереднього власника на користування зазначеною квартирою були похідними від прав самого власника. У зв'язку з цим, при зміні власника квартири, припиняється право користування цим майном не тільки самого власника, а і усіх членів його сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З урахуванням встановлених обставин ОСОБА_1 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 з моменту відчуження її власником, членом сім'ї якого він був, і за згоди якого був вселений.

Таким чином, Позивач станом на день розгляду справи не володіє правами, на захист яких спрямований поданий ним позов, а тому підстав для задоволення його вимог про вселення та визначення порядку користування квартирою суд не вбачає.

Керуючись ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 57-58, 30, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: