АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4967/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 641/1846/15-ц Колодяжна І.М.
Категорія: житлова Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод імені Малишева» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Завод імені Малишева» до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

26.02.2015 року ДП «Завод ім. Малишева», звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є балансоутримувачем сімейного гуртожитку по АДРЕСА_2 Згідно з договором №449 від 21.06.2010 р., укладеного між ДП «Завод ім. В. О. Малишева» та КП КГ «Харківкомуночиствод» (правонаступник «Харківводоканал») співробітникам КП «Харківводоканал» було виділено 16 кімнат у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2. 10.08.2010р. ОСОБА_4 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2, але з моменту реєстрації відповідач не проживає за даною адресою. Факт відсутності відповідача більш ніж півроку у спірній квартирі підтверджується актами комісії від 22.01.2014 p., 27.03.2014p., 15.07.2014 p., 22.09.2014р., 20.10.2014 p., 26.12.2014 р. про не проживання відповідача, а проживання у кімнаті гуртожитку сторонніх осіб свідчить лист ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі» №4086751 від 03.12.2014 p., який направлено на адресу: АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_6 про сплату боргу, який виник на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг № 4820935, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «Воля-Кабель». Укладання даних договорів з ТОВ «Воля-Кабель» відбувається за пред'явленням паспорта та наданням копії паспорту, що свідчить про те, що ОСОБА_7 проживала у кімнаті АДРЕСА_2. ДП «Завод ім. Малишева» не чинило перешкод у проживанні відповідача за адресою: АДРЕСА_2, що свідчить про те, що відповідач добровільно змінила місце проживання та не потребує кімнату у сімейному гуртожитку за вищевказаною адресою.

У судовому засіданні представник позивача ДП «Завод ім. Малишева» Артебякіна Н.І. позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивач, як докази по справі, надав копію договору від 21.06.2010 р. за № 449 про надання кімнат в гуртожитку, укладеного між КІІ «Харківводоканал» та ДП "Завод ім. В.О. Малишева", а також список працівників КП «Харківводоканал», які отримали житло в гуртожитку заводу. Згідно п. 2.2 договору до прав та обов'язків позивача віднесено дострокове розірвання договору із попереднім письмовим повідомленням КП «ХВК» та подальшим виселенням працівників КП «ХВК» із займаних приміщень у випадках звільнення працівника КП «ХВК» за власним бажанням, а також за ініціативою КП «ХВК» за порушення трудової дисципліни, за вчинення злочину, встановленого вироком суду. Однак, жодної з приведених підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення немає. Крім того, відповідач ОСОБА_4 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2, іншого житла немає, на даний час працює в КП «Харківводоканал».

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року в задоволенні позову Державного підприємства «Завод імені Малишева» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ДП «Завод імені Малишева» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на те, що районний суд порушив їх права не витребувавши докази про проживання сторонніх осіб за адресою: АДРЕСА_2.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, що з'явилися до судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України, 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Аналогічне правило передбачено статтею 9 ЖК України, де зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться згідно зі ст. 72 ЖК УРСР у судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Судом встановлено, що ДП «Завод ім. В. О. Малишева» є балансоутримувачем сімейного гуртожитку по АДРЕСА_2

Згідно з договором №449 від 21.06.2010 р., укладеним між ДП «Завод ім. В. О. Малишева» та КП КГ «Харківкомуночиствод» співробітникам КП «Харківводоканал» було надано 16 кімнат у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з додатком 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, ОСОБА_4 вказана в переліку працівників на укладення договору з підприємством на надання житла в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, куди вона вселилася у встановленому законом порядку і з 10.08.2010р. місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за вищевказаною адресою.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 310 Цивільного кодексу України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з актами комісії гуртожитку від 22.01.2014 р., 27.03.2014 р., 15.07.2014 р., 22.09.2014р., 20.10.2014 р., 26.12.2014 р., ОСОБА_4 фактично в гуртожитку по АДРЕСА_2 зареєстрована, але не проживає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, провідний інженер-інспектор по обліку та розподілу житла ДП «Завод ім. В.О. Малишева», підтвердила, що виходом за вищевказаною адресою встановлено, що ОСОБА_4 в кімнаті не проживає, тому комісією гуртожитку складені відповідні акти. Після того, як ДП «Завод ім. В.О. Малишева» подано до суду позов до ОСОБА_4, остання стала проживати в кімнаті.

Однак, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кожен окремо пояснили суду, що ОСОБА_4 постійно проживає в кімнаті гуртожитку.

Даний факт підтверджується також актом мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 від 23.04.2015 року, в якому зафіксовано, що акти про не проживання ОСОБА_4 не були складені на місці проведення обстеження та підписані були особами, що не приймали участі в проведенні перевірок.

На підтвердження проживання в гуртожитку по АДРЕСА_2 відповідачем ОСОБА_4 та її представником надано квитанції про сплату за комунальні послуги за період 2013-2015 років.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту відсутності ОСОБА_4 у зазначений кімнаті в гуртожитку більше визначеного у вказаній нормі закону шестимісячного строку.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що районний суд не забезпечив право позивача на подання доказу на обґрунтування свого позову у вигляді договору про надання послуг з кабельного телебачення за адресою вказаної кімнати у гуртожитку громадянці ОСОБА_6, оскільки такі данні не є належним і допустимим доказом не проживання відповідачки ОСОБА_4 в цій кімнаті.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні безспірні докази на підтвердження доводів позову, які не були надані й під час апеляційного розгляду справи, доводи скарги цього висновку не спростували, тому колегія суддів погоджується з висновками районного суду про недоведеність підстав, передбачених ст. 71 ЖК України, для визнання ОСОБА_4 особою, яка втратила права користування житловим приміщенням і тому відповідно до ст. 308 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод імені Малишева» - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: Судді колегії: