Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року,

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила виселити ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 17 липня 2007 року було розірвано. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 липня 2010 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 вересня 2008 року вона є власником житлового будинку та земельної ділянки у АДРЕСА_1

Зазначала, що ОСОБА_4 без правових підстав проживає у будинку за вказаною адресою, не допускає її до розпорядження будинком, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, в зв'язку з чим неодноразово зверталась до правоохоронних органів на протиправну поведінку відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що

ОСОБА_4 систематично порушує правила співжиття, перешкоджає ОСОБА_3 користуватися власністю, а заходи попередження не дали позитивних результатів.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що з 4 травня 2002 року по 17 липня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

24 червня 2003 року, у період шлюбу, ними була придбана земельна ділянка, площею 0,12 га у садівничому товаристві «Керамік» у

м. Хмельницькому на якій побудовано житловий будинок, право власності на який 22 липня 2010 року зареєстровано за ОСОБА_3

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 серпня

2014 року, залишеним без зміну ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2014 року, за ОСОБА_4 визнано право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,12 га, що розташована у м. Хмельницький, садівниче товариство «Керамік», у визнанні права власності на Ѕ частину будинку відмовлено.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона є власником спірного будинку, а відповідач систематично порушує правила співжиття, постійно влаштовує скандали, ображає її, погрожує розправою та порушує її права як власника та призводить до неможливого проживання з ним в одному будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 156 ЖК України лише за згодою власника будинку член його сім`ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених

ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Згідно роз'яснення, викладеного у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективі тощо.

Задовольняючи позов, суд взяв до уваги постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 16 грудня 2007 року з якої вбачається, що з ОСОБА_4 проведено профілактичну бесіду. Зазначено, що дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП - « за вчинення насильства в сім'ї ...».

Проте судом не з'ясовано, чи притягувався відповідач до адміністративної відповідальності на підставі зазначеної норми. Протокол та постанова про адміністративне правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Постановою від 16 серпня 2008 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено за відсутністю в діянні складу злочину по факту хуліганства, скоєного проти батька позивача. Заходів впливу не застосовано.

Згідно із постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 2 червня 2010 року з ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду та винесено письмове офіційне попередження.

Проте само письмове офіційне попередження в матеріалах справи відсутнє.

Беручи до уваги постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 липня 2010 року за погрозу вбивством, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за перебування в громадських місцях в стані алкогольного сп'яніння (ст. 178 КпАП України).

Суд не врахував, що згідно ст. 39 КУпАП, якщо особа піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

За таких обставин, суд прийшов до передчасного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилався на недоведення фактів систематичного порушення ним правил співжиття з позивачем.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги; не навів мотивів постановленої ним ухвали та обставин, які б спростовували доводи скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено неповно, постановлена апеляційним судом ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 213, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня

2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська