Провадження № 22-ц/783/655/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" про визнання недійсним договору факторингу-

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вищезазначеній справі відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що договір факторингу є недійсним. Та як не відповідає вимогам закону: при його укладенні відповідачем було порушено банківську таємницю, зокрема поширення про позивачів інформації третім особам на підставі договору факторингу. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував та не застосував вимоги ст.. 60, 62 Закону України "Про банки і банківську таємницю", ст.. 1076 ЦК України, ст.. 32 Конституції України у зв'язку з цим ухвалив незаконне рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримання скарги, дослідивши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає скаргу безпідставною і тому її слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Судом встановлено, що 02.11.2011 р. між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав 70000 доларів США на строк до 01.11.2022 р.

29.11.2011 р. між ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" укладено договір факторингу, згідно якого відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобов'язань за кредитним договором.

Судом вірно встановлено, що згідно із умовами договору факторингу та кредитного договору новий кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій.

Обгрунтовуючи позов, позивач просив визнати недійсним договір факторингу, оскільки при укладенні цього договору були порушені його права шляхом розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську таємницю" банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Ураховуючи вищезазначені норми права, укладення договору факторингу між ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", за яким згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) не є розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст. 516 цього Кодексу заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обв'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач 12.01.2012 р. повідомив ОСОБА_3 про заміну кредитора та виконання боржником зобов"язання.

Так як цивільним законодавством не передбачена згода боржника на укладення договору факторингу і боржник був повідомлений про заміну кредитора у відповідності до вимог цивільного законодавства, то права позивача при укладенні договору факторингу жодним чином не були порушені.

А відтак, висновок суду про відмову у задоволенні позову є вірним і відповідає нормам матеріального права.

Твердження апелянта про те, що суд не врахував та не застосував вимоги ст. 60, 62 Закону України "Про банки і банківську таємницю", ст. 1076 ЦК України, є невірними та суперечать чинному законодавству.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, судом правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, і тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: