пр.№ 2/464/435/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі : головуючої-судді Бойко О.М.

при секретарі Качарабі П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право на користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2. В обгрунтування позову покликається на те, що вказана квартира була надана відповідачу на сім»ю до складу якої входила його мати, яка перебувала у шлюбі з відповідачем, та він, який на той час був неповнолітнім та відповідач вважав його своїм сином. З 1971р. він проживав та був зареєстрований у спірній квартирі, проте, у 1986 р. був зареєстрований у АДРЕСА_1, де і проживав у своєї бабці, однак під час навчання у м.Львові проживав у спірній квартирі. У 1991 р. матір розлучилась із відповідачем, тривалий час вона важко хворіє, у 2013р. їй встановлено кардіостимулятор, має ряд інших важких захворювань, у зв»язку із чим потребує постійної сторонньої допомоги, яку він їй надає. Однак, у цьому йому перешкоджає відповідач, який при його приїздах до матері провокує конфліктні ситуації, виганяє його з квартири, викликає працівників міліції, не даючи згоди на його проживання та реєстрацію у спірній квартирі. Вважає, що має право на користування спірною квартирою, оскільки така надавалась відповідачу з урахуванням членів сім»ї, до якої входив і він.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спірна квартира надавалась відповідачу, на сім'ю до якої входила його дружина ОСОБА_4 (матір позивача) та його син ОСОБА_5, а не позивач, який не був його сином. Позивач дійсно деякий час проживав у спірній квартирі, однак, з 1986р. він виписаний з даної квартири та з цього часу проживає у м.Тернополі, де має сім»ю та житло на праві власності. У спірній квартирі відповідач не проживає, витрат на її утримання не несе. Позивачу ніхто не перешкоджає у відвідуванні його матері, однак, права користування спірною квартирою він не набув, тому просить відмовити у задоволенні позову .

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивач є її сином, а відповідач колишнім чоловіком. Вона тривалий час хворіє, у зв»язку із чим потребує сторонньої допомоги, яку їй може надавати лише позивач, однак, відповідач заперечує проти його проживання у спірній квартирі. Хоча позивач має право на користування нею, оскільки така була надана відповідачу на сім»ю до якої входив позивач. Сина відповідача звати ОСОБА_7, а не ОСОБА_2, тому в ордер було вписано її сина як ОСОБА_5, якого відповідач вважав своїм. Просить позов задоволити

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом ст.65 Житлового кодексу наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно роз»яснень, що містить п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстровані відповідач та третя особа, квартира неприватизована, використовується на умовах договору найму. Як вбачається із талону до ордеру №1021 від 07.05. 1970 р. така була надана відповідачку на склад сім»ї до якої входили ОСОБА_4, ОСОБА_5

Як стверджується довідкою №1360 від 10.12.2014р. позивач проживав та був зареєстрований у спірній квартирі з 1971 р.

Як вбачається із наявної у паспорті позивача відмітки зареєстрованим місцем проживання останнього з 09.06.1986р. є квартира АДРЕСА_1 ствердив сам позивач вказана квартира є постійним його житлом, де він проживає із сім»єю та належить йому на праві спільної сумісної власності.

Відтак, враховуючи те, що судом встановлено, що спірна квартира не є місцем постійного проживання позивача, обов»язків, що випливають із договору найму позивач не виконує, згода наймача на його вселення відсутня, що свідчить про відсутність підстав для визнання права на користування спірним житлом.

Єдина обставина з якою позивач пов»язує своє право на користування спірною квартирою це можливість надання догляду його непрацездатній матері, однак, така не є підставою виникнення права на користування житлом, а тому не приймається судом до уваги.

Покликання позивача на надання спірної квартири з урахування його як члена сім»ї також є безпідставним, з огляду на те, що останній з 1986р. знятий з реєстрації у вказаній квартирі і не проживає у ній, має інше постійне місце проживання. Крім того, будь-які дані про те, що він (ОСОБА_2) і вказаний в ордері ОСОБА_5 є однією особою відсутні.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права на користування спірним жили приміщенням, а тому в задоволенні позову слід вімовити.

На підставі ст.ст. 64, 65 Житлового кодексу України та керуючись ст.ст.10, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуюча: