РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі Іванову А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася у Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя зазначивши, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син ОСОБА_3. В 2011 році зареєстрований між нею та відповідачем шлюб рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда розірвано та з відповідача на утримання дитини стягнено аліменти, які з причини відсутності роботи, відповідач не сплачує та не надає позивачці будь якої матеріальної підтримки.

В обгрунтування позову позивачка також зазначила, що за час спільного сімейного проживання з відповідачем, у період шлюбу, вона та відповідач придбали нежитлове приміщення, загальною площею 48, 72 кв. м., вартістю 200 000, 00 грн., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не бажає здійснювати поділ зазначеного приміщення, позивач вважаючи порушеними свої права та інтереси, звернулася з даним позовом до суду.

В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачем до суду надано уточнену позовну заяву, згідно з якою просила визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач надав до суду заяву, згідно з якою справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги визнав.

З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2011 року, укладений між сторонами 26.02.1999 року в Центральному відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому шлюб, розірвано.

У період спільного сімейного проживання, сторони придбали у власність нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу нежитлового приміщення від 05.08.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4

У відповідності до Витягу з Державного реєстру правочинів № 753973 від 05.08.2005 року, ОСОБА_2 є набувачем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі - продажу /5511/ /05.08.2005/ Приватиний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 11272855 від 16.08.2005.

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше невстановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За частиною 1 статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, передбаченого за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко