Справа № 653/1253/15-ц
Провадження № 2/653/551/15
РІШЕННЯ

іменем України

18.06.2015

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

при секретарі - Разумній А.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Коваленка І.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Генічеську цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, в якому просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2, він перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Генічеського районного суду від 25 лютого 2015р. був розірваний. Від спільного проживання у шлюбі, сторони по справі мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення син залишився проживати з позивачем, та знаходиться на його повному утриманні. Позивач зазначає про те, що відповідач не може забезпечити належний догляд та виховання дитини, оскільки не має постійного доходу, мешкає в однокімнатній квартирі, яка не облаштована у повному обсязі. У зв'язку з неможливістю вирішити питання про місце проживання дитини мирним шляхом, позивач звернувся за його вирішенням до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, зазначила, що вони з позивачем дійсно проживають окремо, однак мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Вказує на те, що визначення місця проживання дитини з батьком максимально задовольнить потреби дитини у її вихованні, навчанні, утриманні. Оскільки, на даний час вона ніде не працює, та збирається на заробітки до Російської федерації, тому дитині краще залишитись проживати з батьком.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що службою у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації було обстежено умови проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено, що умови проживання відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, та як наслідок службою надано позитивний висновок, щодо можливості проживання малолітньої дитини у батька.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, який рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2015р. було розірвано.

Від спільного проживання, у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29 травня 2003р. серії НОМЕР_1.

На час розгляду справи в суді ОСОБА_4 проживає разом з батьком, в його будинку, який належить йому на праві власності, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Генічеської міської ради від 09 червня 2015р. за №337.

18 травня 2015р. начальником служби у справах дітей Генічеської РДА Нікітіною К.О. та головним спеціалістом Демченко А.В. складено акт обстеження умов проживання в будинку АДРЕСА_1. Зі змісту вказаного акту вбачається, що санітарно-гігієнічні умови є задовільними, відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, у будинку чисто, наявна гаряча та холодна вода, вбиральня на подвір'ї.

Згідно висновку служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації від 15 червня 2015р. за №300/231-09/01-11 «Про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2» вбачається, що з урахуванням всіх обставин, які були досліджені під час перевірки, а саме: матеріально - побутових умов проживання дитини з батьком у його будинку, за адресою: будинок АДРЕСА_1 ; характеризуючих даних на ОСОБА_1 з місця проживання та місця роботи; характеризуючих даних на дитину з місця навчання, вбачається, що є всі підстави та належні умови для проживання, фізичного, духовного та матеріального розвитку дитини ОСОБА_4 за адресою проживання свого батька ОСОБА_1, в будинку АДРЕСА_1, який має можливість забезпечити дитині право на виховання у сім'ї, створивши належні умови для всебічного та різностороннього розвитку дитини.

Відповідач у судовому засіданні, визнала ту обставину, що до моменту подання позову між нею та позивачем існували певні складнощі у визначенні порядку її участі у вихованні сина, однак на даний час вона не заперечує проти того, щоб син ОСОБА_4 проживав разом з батьком.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

За ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращіх інтересах дитини.

Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду відповідач підтвердила, що дитина бажає жити з батьком, а останній в змозі забезпечити їх сину належні умови проживання, та повноцінно займатися його вихованням.

На даний час відповідач не має постійного самостійного доходу, збирається від'їжджати до Російської федерації на заробітки, тому погоджується на вибір дитини, а саме на те, щоб він проживав з батьком.

Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що батьками дитини досягнуто згоди щодо проживання їх спільної дитини разом з позивачем.

Судом також враховується, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання, постійний самостійний дохід, а також ту обставину, що позивач позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при визначенні місця проживання дитини з батьком будуть найбільш оптимально на тепершній час враховані інтереси дитини, та забезпечено її матеріальні та духовні потреби.

Враховуючи зазначене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його батьком - ОСОБА_1, за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Н. А. Шарко