Справа № 583/3991/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді - Кудіна А.М.

з участю секретаря с/з - Якубович В.В.

позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг на споживчі потреби

встановив:

07.11.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом ним було змінено, до відповідачів про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг на споживчі потреби, мотивуючи свої вимоги тим, що він та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 являються співвласниками, а ОСОБА_5 - користувачем квартири за адресою АДРЕСА_1. Позивачем понесені витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за вказану квартиру. Вважає, що оскільки в квартирі були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_6, як співвласники квартири, ОСОБА_5, як користувач квартири, та ОСОБА_2, то і обов'язок по утриманню майна повинні нести як позивач, так і відповідачі. В зв'язку з чим позивач і звернувся з даним позовом, яким просить стягнути з відповідачів сплачені ним кошти за житлово-комунальні послуги, а саме воду, стоки, сміття, тепло, утримання прибудинкової території, за період з 01.01.2012 р. по 01.07.2014 р. по 2476,46 грн. з кожного та стягнути з ОСОБА_5 кошти, сплачені ним за використаний газ та електроенергію в розмірі 622,44 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свої уточнені та збільшені вимоги підтримав, просив стягнути з відповідачів сплачені ним кошти за житлово-комунальні послуги, а саме воду, стоки, сміття, тепло, утримання прибудинкової території, за період з 01.01.2012 р. по 01.07.2014 р. по 2476,46 грн. з кожного, стягнути з ОСОБА_5 на його користь 622,44 грн., сплачених за використаний газ та електроенергію.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути без його участі. В судовому засіданні від 06.01.2015 р. він позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що позивач ОСОБА_2 - його рідний батько, і до 03.10.2014 р. вони з ним проживали разом в одній квартирі в АДРЕСА_1. За всі спожиті комунальні послуги вони з позивачем платили разом, пополам, аж до того дня, коли він змушений був залишити квартиру через те, що позивач в зв'язку із своєю хворобою став чинити йому перешкоди в проживанні та користуванні квартирою. Тому позов просив залишити без задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що позивач - її колишній чоловік. Їй, позивачу та їхній доньці - відповідачці ОСОБА_6 - на праві спільної сумісної часткової власності належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1. Особисто вона проживала у вказаній квартирі до травня 2013 року і до того часу витрати на всі комунальні послуги вносилися ними в рівних частинах. А з травня 2013 р. вона проживає за іншою адресою разом із своїм новим чоловіком. Тому, на її думку, не має сплачувати кошти, які вимагає позивач.

Відповідачка ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що позивач - її рідний батько. Їй, позивачу та її матері - відповідачці ОСОБА_3 - на праві спільної сумісної часткової власності належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1. Особисто вона проживала у вказаній квартирі до серпня 2011 року, а вступивши до шлюбу стала проживати с серпня 2011 року і по даний час в с. Хухра разом із своїм чоловіком. Тому вона не повинна сплачувати кошти за комунальну послуги, які вимагає позивач.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, та неможливості в їх задоволенні.

При цьому суд виходить з того, що статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Аналізуючи докази, надані сторонами, суд визнав доведеними такі факти:

Позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 з 09.06.1984 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися діти - відповідачі по справі - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53), та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2008 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 співвласниками квартири АДРЕСА_1 і їм на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині даної квартири (а.с.55-56) відповідно до рішення виконкому Охтирської ради №303 від 21.11.2008 р. «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» - (а.с.57).

Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Так, згідно статті 1 Першого Протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як зазначає ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідачка ОСОБА_6 13.08.2011 р. зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.52), а відповідачка ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачем також 05.10.2013 р. зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище на ОСОБА_3 (а.с.54).

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Однак в судовому засіданні було встановлено, що позивач позбавляє інших співвласників квартири здійснювати їхнє право спільної часткової власності та чинить перешкоди.

Так, було встановлено, чого не заперечує і сам позивач, що відповідачка ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживає з серпня 2011 року, а відповідачка ОСОБА_3 не проживає там з травня 2013 року.

Крім того, було також встановлено, що відповідач ОСОБА_5 проживав разом з позивачем у спірній квартирі до жовтня 2014 року, а потім став проживати окремо, що підтверджується актами обстежень від 10.09.2014 р. та від 29.10.2014 р. (а.с.60, 61).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 09.09.2014 р., яке набрало законної сили, було залишено без задоволення вимоги ОСОБА_2 про розподіл особових рахунків по оплаті за житлово-комунальні послуги у квартирі та з обслуговування квартири між ним та іншими співвласниками - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 62-63).

Дійсно, відповідно до ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Натомість позивач ОСОБА_2 не вказав та в судовому засіданні не було встановлено, з якого часу і яку саме суму коштів він сплатив за надані комунальні послуги, оскільки протягом судового розгляду він кілька разів змінював свої пояснення. Так, він спочатку вказав, що ОСОБА_5 дійсно вносив плату за комунальні послуги аж до жовтня 2014 р., доки жив разом з ним. А пізніше свої покази змінив та пояснив, що нічого не пам'ятає і наполягає на тому, щоб відповідачі відшкодували йому гроші.

Судом досліджені надані суду копії квитанцій по сплаті за комунальні послуги, проте не доведено, що сплата проведена саме ОСОБА_2 чи за його кошти, так як він і сам в судовому засіданні не заперечував, що квитанції оплачував не тільки він.

Враховуючи все це суд не може прийти до висновку, за який саме період часу та в якій частині сторони спільно оплачували комунальні послуги, а з якого часу та в якому розмірі позивач здійснював оплату самостійно, оскільки сам позивач протягом судового розгляду справи так і не надав суду достовірних та достатніх доказів цього - він постійно плутався в датах, змінював свої покази, відмовлявся від раніше даних пояснень, а тому суд оцінює покази позивача критично.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 358 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг на споживчі потреби, - залишити без задоволення за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а для осіб, які не були присутні при оголошенні рішення суду, - в цей же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя: А.М.Кудін

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2015 р.