Справа №470/166/14-ц 02.02.2015 02.02.2015 02.02.2015
Провадження №22-ц/784/52/15
Головуюча першої інстанції суддя: Орлова С.Ф.
Категорія - Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Романенко Ю.О.

з участю:

представників:

ДВС - Чаловського Є.С.

боржника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30.10.2014 р., у справі за

скаргою

ОСОБА_5 на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції (далі - ВДВС Березнегуватського РУЮ) щодо проведення опису та арешту рухомого майна, складання відповідного акту опису

встановила:

23.10.2014 р. ОСОБА_5 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця - ВДВС Березнегуватського РУЮ щодо проведення опису та арешту належного йому рухомого майна та складання відповідного акту.

Скаржник зазначав, що державним виконавцем ВДВС Березнегуватського РУЮ 06.10.2014 р. здійснено опис нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Акт, який складено за результатами опису є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки зазначене нежитлове приміщення йому не належить.

Насправді власником зазначеного приміщення у частці 39/12 є ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 09.12.2003 р., що підтверджується даними державної реєстрації ( а.с. 211).

Посилаючись на ці обставини, скаржник просив про визнання цих дій державного виконавця неправомірними, визнання недійсним акту опису та арешту та заборонити державному виконавцю здійснювати виконавчі дії щодо зазначеного приміщення в частині що стосується ОСОБА_5

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30.10.2014 р. постановлено про відмову у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі боржник ставить питання про скасування ухвали як незаконної, посилаючись на те, що виконавцем порушено порядок та умови здійснення примусового виконання виконавчого документа, а суд цих обставин не врахував.

Відповідно до положень статей 12, 82 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон № 2677-VI) та вимог статей 384-385, 387 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право оскаржити до суду дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення свого права.

Права та обов'язки сторін виконавчого провадження визначаються ст. ст.11-12 Закону № 2677-VI.

Зокрема, боржник або його представник мають право брати участь у провадженні виконавчих дій, висловлювати свої доводи з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.

При цьому, державний виконавець, згідно з приписами ст. 6 Закону № 2677-VI зобов'язаний використовувати надані його повноваження відповідно до закону та не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних чи юридичних осіб.

Згідно з вимогами пункту 1.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема ст.57 Закону № 2677-VI передбачено право та обов'язок державного виконавця щодо забезпечення реального виконання рішення шляхом накладення арешту та складання акту опису арештованого майна.

Вимоги до змісту такого акту вичерпно визначені пунктами 1.5.2; 4.2.1; 4.2.2; 4.2.4-4.2.5 Інструкції про проведення виконавчих дій.

Якщо оскаржуване рішення чи дія /ї державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах наданих повноважень, а права чи свободи заявника не були порушені суд відмовляє в задоволенні скарги.

Кожна особа у відповідності до приписів ст. 60 ЦПК України повинна довести наявність у неї суб'єктивного права та факт його порушення.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець в межах наданих повноважень в ході примусового виконання судових рішень щодо боржника- ОСОБА_7, отримавши відомості з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, яке належить боржнику, наклав арешт на 39/12 частки нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та здійснив його опис відповідно до приписів вищенаведених приписів Інструкції.

Відповідно до положень ст. 60 Закону № 2677-VI, особа, яка вважає, що майно належить їй, а не боржнику має право звернутися зі скаргою на неправомірність арешту майна до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або безпосередньо до суду з позовом про звільнення майна від арешту.

В матеріалах справи відсутні докази того, що опис майна проведено з порушенням наведених норм законодавства про виконавче провадження та що дії державного виконавця з проведення опису майна та складання акту опису порушили законні права чи свободи заявника.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і з врахуванням відсутності доказів порушення прав боржника, обгрунтовано ухвалив про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Доводи апелянта про незаконність опису майна, яке йому не належить та неправильне зазначення частки майна, не заслуговують на увагу, оскільки відповідними доказами не підтверджені.

При цьому в матеріалах справи наявні докази того, що особі, яка на думку заявника є власником арештованого майна, роз'яснено право щодо звернення до суду з позовом про виключення майна з акту опису та звільнення його від арешту.

Інші доводи також не підлягають врахуванню, оскільки не спростовують цих висновків та не свідчать про суттєве порушення норм цивільного судочинства, прав і законних інтересів боржника або інших осіб.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити, а ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30.10.2014 р. залишити - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина