АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1941/15 Головуючий 1 інст. - Наумова С.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року за по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання права власності,-

встановила:

У листопаді2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2000 року задоволено його цивільний позов та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 суму еквівалентну 12000,00 доларів США на відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою того ж суду від 14.08.2007 року роз'яснено, що 13/100 домоволодіння АДРЕСА_1, у м. Харкові, що належить ОСОБА_3 підлягає передачі в натурі без продажу на прилюдних торгах у власність ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості.

Актом державного виконавця від 08.07.2010 року 13/100 частин зазначеного вище домоволодіння передано позивачу.

Постановою державного виконавця від 08.12.2010 року виконавче провадження закінчена з підстав передбачених ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Право власності на спірну частину домоволодіння продовжує бути зареєстроване за відповідачем.

На звернення позивача до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» він отримав відповідь, що для реєстрації за ним права власності на зазначене майно необхідно надати рішення суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга містить посилання на те, що судом помилково зазначено, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2010 року на підставі якого складено акт державного виконавця від 08.07.2010 року, було скасоване рішенням апеляційного суду від 07.12.2010 року.

Зазначений акт державного виконавця складено на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2007 року, яка є чинною.

На виконання рішення від 02.06.2010 року виконавчий документ не видавався, а тому рішення апеляційного суду від 07.12.2010 року акт виконавця від 08.07.2010 року не скасовано.

Постановою державного виконавця від 08.12.2010 року виконавче провадження з примусового стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 закінчено у зв'язку з виконанням - передано стягувачу майно належного боржнику.

На час розгляду справи право власності за ОСОБА_4 на 13/100 частин спірного домоволодіння не зареєстровано і перебуває у власності боржника.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, у м. Харкові було передано позивачу згідно акту державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 08.07.2010 року складеного при примусовому виконанні рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2010 року, яке у подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.12.2010 року.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2012 року право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Харкові визнано за ОСОБА_4

Право власності за ОСОБА_4 на це нерухоме майно не зареєстровано, оскільки не скасовано заборону на відчуження цього майна накладеного як забезпечення позовних вимог позивача.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Матеріали справи містять докази того, що питання про визнання права власності на 13/100 частин буд. АДРЕСА_1, у м. Харкові розглядалось судом неодноразово.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2010 року, залишеного в цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.12.2010 року у задоволенні аналогічних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ці вимоги знов були заявлені позивачем але з інших підстав, а саме у зв'язку з передачею йому спірної частки домоволодіння і закриттям з цих підстав виконавчого провадження по стягненню з відповідача сум на виконання вироку суду.

Розглядаючи ці вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2010 року, на виконання якого складено акт державного виконавця від 08.07.2010 року, скасоване рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.12.2010 року.

На час розгляду цієї справи право власності на спірну частину домоволодіння визнане за ОСОБА_4 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2012 року. Це рішення набрало законної сили.

Враховуючи, що на час розгляду позовних вимог ОСОБА_5 питання щодо визнання права власності на спірне майно судом вже вирішене позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судова колегія з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: