УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Строкиївський Банк», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Київська Русь», про визнання договору банківського вкладу і банківського рахунку та банківських операцій з внесення грошових коштів на банківські рахунки дійсними та зустрічним позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Строкиївський Банк» до ОСОБА_1, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Київська Русь», про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Строкиївський Банк», треті особи: ОСОБА_1, ПАТ «Банк «Київська Русь», про визнання договору банківського вкладу і банківського рахунку та банківських операцій з внесення грошових коштів на банківські рахунки дійсними.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 23.05.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський Банк» укладено договір банківського рахунку № 8208, відповідно до умов якого позивач вніс на поточний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 6 400,00 грн., та договір банківського вкладу № 05/1480-2014 на суму 161 600,00 грн. терміном до 23.08.2014 з нарахуванням відсотків у розмірі 14,5%.

18.06.2014 на підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014 № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства«Старокиївський Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 50 про запровадження у банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Старокиївський Банк». 17.09.2014 прийнято відповідне рішення про початок ліквідаційної процедури ПАТ «Старокиївський Банк».

29.09.2014 позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду з вимогами про визнання його кредитором банку згідно вищевказаних договорів, однак відповіді не отримав.

Справа № 761/8212/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12148/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
В подальшому позивача було письмово повідомлено про те, що правочин, в тому числі договори укладені 23.05.2014, операції з внесення грошових коштів на рахунки, відкриті на виконання договорів є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ОСОБА_1 стверджував, що угоди, вчинені 23.05.2014 є дійсними, оскільки не існувало обставин, що свідчили б про їх нікчемність. Вказані договори повністю відповідають положенням цивільного законодавства України за змістом і формою, укладені повноважними особами з достатнім обсягом цивільної дієздатності, спрямовані на настання правових наслідків.

У свою чергу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1, ПАТ Банк «Київська Русь», в якому просила суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору банківського рахунку № 8208, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський Банк» 23.05.2014, та до договору банківського вкладу № 05/1480-2014, укладеного 23.05.2014 між тими ж сторонами і стягнути в дохід держави кошти у розмірі 173 630,10 грн., які були отримані незаконним шляхом внаслідок укладення нікчемних правочинів відповідно до положень ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Зазначила, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський Банк» уповноваженою особою було виявлено факти вчинення працівниками та клієнтами банку дій, спрямованих на неправомірне отримання від держави гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. Спірні договори укладались у період, коли ПАТ «Старокиївський Банк» було віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів, реальних грошей банк від ОСОБА_1 не отримував. Дані обставини вказані у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як підстава для визначення нікчемності правочинів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.07.2015 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу №05/1480-2014, а не №05/1480-2013, на виконання якого вносилися грошові кошти у розмірі 161 600, 00 грн. Стверджував, що неправильне зазначення у рішенні номеру вищевказаного договору не є опискою чи арифметичною помилкою.

Вказував, що суд першої інстанції не дослідив письмових доказів позивача, зокрема, квитанції про внесення готівки на депозитний рахунок, виписки про депозитні вклади, не надав оцінку письмовим та усним поясненням третьої особи - ОСОБА_1

Враховуючи зазначене, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року змінити. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, в задоволенні зустрічного позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Строкиївський Банк» відмовити.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалв справи, 23.05.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський Банк» укладено договір банківського рахунку № 8208, відповідно до умов якого позивач вніс на поточний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 6 400,00 грн., та договір банківського вкладу № 05/1480-2014 на суму 161 600,00 грн. терміном до 23.08.2014 з нарахуванням відсотків у розмірі 14,5%.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 220 ЦК України передбачає можливість визнання в судовому порядку дійсними договорів у разі ухилення сторони від його нотаріального посвідчення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку вимоги про визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав.

Посилання апелянта на те, що судом неправильно встановлено обставину укладення 23.05.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк» договору банківського вкладу № 05/1480-2014, оскільки в оскаржуваному рішенні помилково вказано договір за № 05/1023-2013, не є підставою для скасування даного рішення в розумінні норм ст. 309 ЦПК України з огляду на наступне.

Як вбачається з описової частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року предметом спору та судового розгляду у даній справі були правовідносини, які скалилися з приводу укладення 23.05.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк» договору банківського вкладу № 05/1480-2014 та договору банківського рахунку № 8208. Надалі в тексті судового рішення, окрім абзацу 4 аркуша 3, також слідують посилання на договір банківського вкладу № 05/1480-2014 від 23.05.2014.

Будь-якого іншого договору банківського вкладу, укладеного того ж дня між тими ж сторонами, матеріали справи не містять. Дана обставина також була підтверджена представником апелянта в судовому засданні, яке відбулося 03.09.2015.

Твердження апелянта про те, що зазначення в тексті рішення номеру договору 05/1023-2013 не є опискою чи арифметичною помилкою і не може бути усунуте судом, який ухвалив дане рішення, є передчасним. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, із заявою про виправлення описки в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року ОСОБА_1 не звертався і питання щодо можливості усунення даної помилки судом не вирішувалося.

Доводи позивача про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 370 ЦК України та ч. 2 ст. 69 СК України є необгрунтованими, оскільки вказані норми регулюють сімейні правовідносини з приводу поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у той час як предметом спору у даній справі є договірні зобов'язання ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк».

В ході розляду справи не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи та не здійснено оцінку письмових доказів: квитанції № 64626 від 23.05.2015, виписки по депозитному вкладу, пояснень ОСОБА_1. Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про внесення позивачем до ПАТ «Старокиївський банк» сум коштів за договором банківського рахунку та банкіського вкладу. Будь-яких інших обставин, які б могли бути підтверджені згаданими вище доказами апелянт не навів, як і не вказав, які саме обставини не були встановлені в ході розгляду справи.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банківські операції з внесення грошових коштів на виконання умов договору не є правочином. Зокрема, ст. 202 ЦК України містить дефініцію поняття «правочин», згідно якої осатнній є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Оскільки сам факт внесення коштів на рахунки не породжує прав та обов'язків для сторін, останній слід розцінювати як дії, вчинені на виконання умов правочинів: договору банківського вкладу та банківського рахунку.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук