Справа № 648/5445/14-ц
Провадження № 2/648/44/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді: Кусік І.В.,

при секретарі: Думітраш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 07.09.2013 року він працював на ПАТ «Чорнобаївське» на посаді оператора птахофабрики та оскільки відповідачем були порушені строки виплати заробітної плати, а саме : затримка у виплаті заробітної плати за 2 місяці (червень та липень), то він 14 серпня 2014 року написав на ім'я директора ПАТ «Чорнобаївське» заяву про звільнення його з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв'язку із порушенням підприємством трудового законодавства. В цей же день, він прийшов на підприємство, щоб зареєструвати заяву про звільнення, але посадовими особами підприємства безпідставно було відмовлено у реєстрації даної заяви. 14.08.2014 року позивачем дану заяву було направлено поштою. 15 серпня 2014 року він надіслав на адресу підприємства заяву, в якій просив провести з ним остаточний розрахунок, видати трудову книжку та наказ про звільнення. Вказані заяви були отримані ПАТ «Чорнобаївське» 19 серпня 2014 року. 08.09.2014 року він отримав наказ № 140-к від 04.09.2014 року про звільнення його з посади оператора ПАТ «Чорнобаївське» за порушення трудової дисципліни - прогул (п.4 ст. 40 КЗпП України) з 04.09.2014 року. Вважаючи дії відповідача незаконними, просив суд визнати його звільнення за ст. 40 ч. 4 КЗпП України з 04.09.2014 року незаконним, зобов'язати змінити формулювання в його трудовій книжці про підстави звільнення та дату звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України з 04.09.2014 року на п. 3 ст. 38 КЗпП України з 14.08.2014 року, стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу в сумі 9089,42 грн., кошти за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.08.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 5095,64 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В ході судового засідання:

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача з позовом не погодився, надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Судом встановлено наступне:

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді оператора птахофабрики на ПАТ «Чорнобаївське» з 07.09.2013 року, наказом № 140-к від 04.09.2014 року його було звільнено з посади оператора за порушення трудової дисципліни - прогул (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

Із наданих позивачем пояснень та долучених копій листів та копій поштових повідомлень вбачається, що він 14 серпня 2014 року звернувся до адміністрації ПАТ "Чорнобаївське" із заявою про звільнення його з роботи за ст. 38 ч. 3 КК України, але, так як посадові особи підприємства відмовили йому в реєстрації заяви, то він в цей же день надіслав заяву на адресу підприємства поштою. 15 серпня 2014 року він надіслав на адресу підприємства заяву, в якій просив, у зв`язку із звільненням за порушення трудового законодавства, провести з ним остаточний розрахунок, видати трудову книжку, наказ про звільнення та довідку про остаточний розрахунок. При цьому в заявах ним не вказано за яке саме порушення законодавства допустив відповідач. Дані заяви були отримані підприємством 19.08.2014 року.

Відповідно до ст. 38 ч.3 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору, значення має факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи.

Посилання позивача на розрахункові листи, як доказ порушення трудового законодавства з боку відповідача суд не приймає до уваги, оскільки дані документи не носять офіційного характеру і за поясненнями представника відповідача та, згідно наданих ним розрахункових листів заборгованість за червень та липень відсутня, а дані в розрахункових листах, наданих позивачем містять технічну помилку, при чому заборгованість вказана за інший період - на початок червня та липня 2014 року, тобто за травень та червень 2014 року. Тому суд дійшов висновку про те, що належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність заборгованості по заробітній платі в період, вказаний позивачем суду не представлено. Натомість суду надано відомості про виплату заробітної плати за червень та липень 2014 року, згідно яких ОСОБА_1 вчасно отримав заробітну платню за вказаний період в сумі 2612,41 грн. та 2 270,56 грн. Твердження позивача про те, що він не ставив свого підпису в даних відомостях, а кошти отримав в інший день ні чим не підтверджені.

Таким чином, факт порушення підприємством норм трудового законодавства та вимог колективного договору, в суді не доведено, даних на спростування доказів відповідача та на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано.

В своїх вимогах позивач просив його звільнення за ст. 40 ч. 4 КЗпП України з 04.09.2014 року незаконним, при цьому жодних посилань, в чому полягає незаконність даного звільнення, не зазначив.

Так, згідно табелю обліку робочого часу ПАТ «Чорнобаївське» за серпень 2014 року позивач відпрацював в з 01 по 13 серпня, 6,7 та 14,15 серпня мав вихідні дні, а 16 серпня він повинен був вийти на роботу, натомість починаючи з 16 серпня по 31 серпня 2014 року він на роботу не з`являвся.

Як вбачається із наказу директора ПАТ "Чорнобаївське" № 140-к від 4 вересня 2014 року "Про звільнення", ОСОБА_1 починаючи з 16.08.2014 року по 04.09.2014 року не з`являвся на робочому місці, та відповідно, не виконував свої трудові обов`язки. З метою з'ясування причин щодо невиходу на роботу, на адресу ОСОБА_1 направлялися листи з пропозицією надати пояснення щодо відсутності на робочому місці які були ним отримані особисто 20.08.2014 року та 22.08.2014 року, проте пояснення з цього приводу останній не надав. Актами про невихід на роботу за період з 16.08.2014 року по 04.09.2014 року зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в зазначений період без поважних причин, а також актом зафіксована його відмова від надання пояснень з приводу невиходу на роботу. Із зібраних матеріалів не вбачається поважності невиходу на роботу для виконання своїх функціональних обов'язків за період з 16.08.2014 року по 04.09.2014 року. В діях ОСОБА_1 встановлено порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу. На підставі викладеного, керуючись п. 4 ст. 40 КЗпП України, ст. 147, 148, 149 КЗпП України було наказано: Звільнити оператора ПАТ «Чорнобаївське» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни - прогул (п. 4 ст. 40 КЗпП України) з 04.09.2014 року.

Факт невиходу на роботу ОСОБА_1 з 16.08.2014 року по 04.09.2014 року підтверджено в судовому засіданні показами свідків, актами та не заперечувалося самим позивачем. При цьому ні підприємству ні в судовому засіданні позивач не надав пояснень щодо причин невиходу на роботу.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, суд, вважає, що позивач був відсутній на роботі з 16.08.2014 року по 04.09.2014 року без поважних причин, а тому відповідач мав право звільнити останнього з роботи за прогул. При цьому рішення про звільнення позивача з роботи було прийняте відповідачем після з`ясування поважності невиходу позивача на роботу.

Як підставу незаконності наказу № 140-к від 4 вересня 2014 року про звільнення позивача з роботи, представник позивача зазначив той факт, що відповідач не мав право самостійно змінювати підставу звільнення позивача з роботи, яку він зазначив у заяві про звільнення, інших підстав незаконності даного наказу, а ні позивач, а ні його представник не зазначили, а тому суд не вправі перевіряти інші можливі підстави незаконності наказу про звільнення позивача з роботи.

Отже, підстава для звільнення позивача з роботи за прогул, у відповідача фактично виникла 04.09.2014 року, тобто після проведення перевірки та надання можливості позивачу надати пояснення, а тому, суд не вважає, що відповідач самостійно змінив підставу для звільнення позивача з роботи.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про недоведеність незаконності звільнення позивача за ст. 40 п. 4 КЗпП України, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню, а отак немає і підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги, коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 38 ч. 3, 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити повністю у задоволенні його позову до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя: Кусік І.В.