АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1063/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Харченко Л. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівКачана О. В. , Храпка В. Д.
при секретаріВосколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року у цивільній справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» до Констянтинівської сільської ради та до ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення сільської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю,

в с т а н о в и л а :

СТОВ «Лан» звернулося до суду з даним позовом, яким просило визнати недійсним рішення Костянтинівської сільської ради №22-І від 12.03.2002 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» у частині передачі ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки, площею 3,20 га, та скасувати державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 30.01.2003, виданий на ім'я ОСОБА_6, мотивуючи про те, що ухвалою Смілянського районного суду від 21.06.2000 у справі за позовом СТОВ «Лан» до ОСОБА_6 затверджено мирову угоду згідно якої за СТОВ «Лан» визнано право власності на сертифікат на право на землю серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 на підставі рішення Смілянської РДА від 12.11.1997 №594.

Відповідно до листа Костянтинівської сільської ради від 21.03.2014 №161 позивачу стало відомо про те, що земельна ділянка, площею 3,2 га, належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 30.01.2003, виданого згідно рішення Костянтинівської сільської ради №22-1 від 12.03.2002. Позивач вважає, що вказані вище рішення сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку порушують право власності СТОВ «Лан» щодо земельної ділянки, яку, як вважає позивач, СТОВ отримало у власність згідно ухвали Смілянського районного суду 21.06.2000.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції СТОВ «Лан» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вказує на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також на те, що у 2000 році право на земельну частку (пай) було об'єктом цивільно-правових відносин та згідно судового рішення перейшло від ОСОБА_6 до позивача. Сільська рада неправомірно включила ОСОБА_6 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), та, відповідно, останній незаконно отримав оспорений державний акт, так як ОСОБА_6 згідно судового рішення з червня 2000 року втратив право власності на земельну частку (пай).

Суд не врахував, що позивач дізнався про порушення свого права у березні 2014 року, коли до нього звернулося ФГ «Надія» з вимогою виділити в натурі та погодити межі земельної ділянки, яку ФГ отримало в оренду від ОСОБА_6 Висновки суду про обізнаність позивача з тим, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, оскільки він кілька разів звертався до позивача з пропозицією укласти договір оренди, апелянт вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами. Позивач не має даних щодо правового статусу кожної земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, оскільки такі відомості стали доступними лише останнім часом завдяки публічній кадастровій карті в мережі Інтернет, яка ще досі наповнюється актуальними даними.

Земельна ділянка була відчужена на користь позивача згідно судового рішення у червні 2000 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)», яким введено мораторій на відчуження земель.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів наявності підстав для визнання незаконним рішення сільської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю, оскільки СТОВ «Лан» з 2000 року сертифікат на право на земельну ділянку не отримало, до Костянтинівської сільської ради із заявою про відведення земельної ділянки не зверталося, жодних документів, які посвідчують право користування, володіння чи оренди земельної ділянки суду не надало.

Крім того суд зазначив про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, що також стало підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Однак із вказаними вище висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може.

Так, при розгляді справи встановлено, що чинною ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.06.2000 затверджено мирову угоду між СТОВ «Лан» та ОСОБА_6, згідно умов якої за СТОВ «Лан» визнано право власності на сертифікат на право на землю, серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 на підставі рішення Смілянської РДА від 12.11.1997 № 594.

Оспореним рішенням Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області №22-1 від 12.03.2002 вирішено передати у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих у колективну власність колишньому КСП «Серп і молот», громадянам, згідно списку, що додається та схеми поділу земель СТОВ «Лан» на земельні частки (паї). На підставі цього рішення ОСОБА_6 видано оспорений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 3,20 га, яка знаходиться на території Костянтинівської сільської ради.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Крім того суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно роз'яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права, факт його порушення або оспорювання і можливість його поновлення шляхом обраного способу захисту, оскільки за відсутності порушення суб'єктивного права чи інтересу або за відсутності самого суб'єктивного права позовна давність застосуватися не може, тобто право, яке не порушене позовною давністю не захищається.

Отже суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог одночасно за їх безпідставністю та застосувавши позовну давність.

Відповідно до чинних на момент постановлення ухвали Смілянського міськрайонного суду від 21.06.2000 положень ст. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави; ст. ст. 1,2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) - це документ, що посвідчує право громадянина України на земельну частку (пай) у колективній власності на землю.

Відповідно до п. 17. Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Суд першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення не звернув увагу на те, що зі змісту мирової угоди, укладеної між СТОВ «Лан» та ОСОБА_6, вбачається, що за СТОВ «Лан» було визнано право власності на правовстановлюючий документ, яким є сертифікат на право власності на земельну частку ( пай), а не право на саму земельну частку (пай), як стверджує позивач в обґрунтування своїх позовних вимог та викладає в апеляційній скарзі.

Таким чином, позивач ніколи не отримував майнових прав на земельну частку (пай), зазначену в сертифікаті, виданого на підставі рішення Смілянської РДА від 12.11.1997 № 594 серії НОМЕР_2, та не був власником зазначеної земельної частки (паю).

Визнання права власності на сертифікат, як на правовстановлюючий документ за іншою особою, не позбавляє права особи, яка є власником майнових прав на земельну частку (пай) згідно сертифікату на реалізацію своїх прав щодо отримання цієї земельної ділянки в натурі.

На підставі викладеного, колегія суддів констатує відсутність порушення прав позивача стосовно земельної ділянки, щодо якої сільською радою прийнято оспорене рішення про передачу у власність ОСОБА_6 та останнім отримано державний акт про право власності на землю.

Отже, твердження апелянта про порушення його прав діями відповідачів є передчасними та не обґрунтованими належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.06.2014 у даній справі належить скасувати та винести по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року у цивільній справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» до Констянтинівської сільської ради та до ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення сільської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю, - скасувати.

У задоволенні позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» до Констянтинівської сільської ради та до ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення сільської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю - відмовити

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :