Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"15" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: 02092, АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з нею до 06 травня 2011 року. У 2011 році на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2011 року шлюб між ними розірвано. Фактичне спільне проживання подружжя припинилось також в 2011 році. З того часу відповідач за вищевказаною адресою не проживав, участі в утриманні житла не брав, станом на сьогоднішній день його місце проживання їй невідоме. Вже понад три роки відповідач не проживає за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача в квартирі створює суттєві перешкоди для неї в користуванні квартирою. Відповідач порушує право її власності, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто вона обмежена у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає їй матеріальної шкоди. Добровільно знятися з реєстрації в належній їй квартирі відповідач відмовляється, тому вона просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача, та за згодою позивача постановити заочне рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 1997 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, діючої від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, діючої від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до умов якого ОСОБА_3, ОСОБА_4, діюча від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1, діюча від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 придбали, в рівних долях, квартиру під АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до довідки форми № 3-а, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406 05 листопада 2014 року № 2020, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, 1964 року народження - з 05 липня 2012 року, ОСОБА_9, 1997 року народження - з 05 липня 2012 року, ОСОБА_2, 1962 року народження - з 02 серпня 2005 року (а.с.6).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до акту, складеного квартиронаймачами будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та затвердженого начальником ЖРЕО № 406, у квартирі АДРЕСА_1, зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_2, його особистих речей у квартирі немає (а.с.7).

Згідно довідки № 2021 від 05 листопада 2014 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406, ОСОБА_2 протягом трьох років із заявами про неможливість проживання за адресою: АДРЕСА_1, щодо прописки та виписки не звертався (а.с.8).

Відповідно до довідки № 54 від 14 січня 2015 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406, від ОСОБА_2 в ЖРЕО № 406 Дніпровського району м. Києва ніяких заяв та інших документів на предмет реєстрації чи зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 не надходило (а.с.24).

Згідно листа-відповіді Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12 січня 2015 року № 48/17055, звернень гр. ОСОБА_2 стосовно чинення йому перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві не надходило (а.с.23).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підстави для зняття з реєстрації місця проживання визначені у статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання, серед іншого, здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 58, 60, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: