Справа №463/517/15-ц
Провадження №2/463/715/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

при секретарі судових засідань Миличук У.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ приватизації державного житлового фонду Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні майном, -

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення №ЛР1383 від 03.10.2011 року, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, яким посвідчено, що нежитлове приміщення в цілому, загальною площею 17,0 кв.м. по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на нежитлове приміщення загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, реєстраційний номер 34943479 та зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні шляхом надання безперешкодного доступу до допоміжного приміщення, позначеного на поверховому плані будинку літерою VII (вхід), загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1, що знаходиться на другому поверсі будинку. На першому поверсі будинку знаходиться допоміжне приміщення будинку, на яке наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року гр. ОСОБА_3 оформлено право власності. Вважає, що оформлення права власності на допоміжне нежитлове приміщення першого поверху на АДРЕСА_1, площею 17 кв.м. порушує його права, як власника, так і права інших співвласників квартир в даному будинку. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року визнано нечинним наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року про оформлення права власності на нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 Проте не скасованим залишилося свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 03.10.2011 року №ЛР1383, яке видано на підставі вже скасованого наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року. Відтак, оскільки вищевказаний наказ є скасованим в судовому порядку, підлягає скасуванню і свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 03.10.2011 року №ЛР1383. Крім того, незважаючи на скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року, ОСОБА_3 продовжує до тепер вже незаконно займати спірне приміщення, позначене на поверховому плану літерою VII (вхід), закрив дане приміщення, виключивши доступ до нього чим чинить перешкоди у користуванні позивачу - співвласнику допоміжних приміщень будинку, так і іншим власникам квартир в будинку по АДРЕСА_1. Допоміжні приміщення можуть бути об'єктом права власності лише за згоди усіх власників приватизованих квартир в будинку, якої ОСОБА_3 в даному будинку не має, просить суд позов задовольнити, скасувати свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення №ЛР1383 від 03.10.2011 року та усунути перешкоди у користуванні шляхом надання безперешкодного доступу до допоміжного приміщення, позначеного на поверховому плані будинку літерою VII (вхід), загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 23.02.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, в решту засідань позивач та його представник не з'явилися, останній подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач в судовому засіданні 23.02.2015р. проти позову заперечив, однак всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, в решту судових засідань відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши думку представника позивача, який позов підтримав, відповідача, який проти позову заперечив, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 11.08.2008 року (а.с.22) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.08.2008 року (а.с.23).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2005 року між КБП «Карпатбуд» та ОСОБА_3 було укладено договір про пайову участь в будівництві (а.с.61-62). Відповідно до умов договору Товариство приймає пайовика в пайову участь будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1, нежитлове приміщення, загальна площа 17,0 кв.м.

На підтвердження вказаного договору між вищезазначеними сторонами було складено Акт прийому-передачі (а.с.63), відповідно до якого, згідно з договором про пайову участь в будівництві по АДРЕСА_1, КБП «Карпатбуд» передає, а замовники приймають нежитлове приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1

Право власності ОСОБА_3 підтверджується Свідоцтвом про право власності на нежитлові приміщення від 03.10.2011 року (а.с.64), що видане на підставі Наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21.10.2011 року.

Судом також встановлено, що приміщення площею 17,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_1, яке згідно з вищезазначеним Договором про пайову участь в будівництві від 05.10.2005 р. було передано у власність ОСОБА_3, і являє собою допоміжне приміщення - вхід в багатоквартирний житловий будинок, що підтверджується поверховим планом від 16.04.2007 року.

За вимогами п.5.42 Державних Будівельних Норм, - пункт В.1.1-7-2002р., у сходових клітках не допускається розміщувати нежитлові приміщення будь-якого призначення.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 17.05.2005 року, евакуаційні шляхи і виходи повинні бути вільними, нічим не захаращуватися і в разі виникнення пожежі забезпечувати безпеку під час евакуації всіх людей, які перебувають у приміщеннях будівель та споруд.

Відповідно до п.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Разом з тим, в багатоквартирних будинках власники приватизованих квартир є рівноправними співвласниками допоміжних та технічних приміщень загального користування. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними нежитловими технічними приміщеннями.

Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань влаштування мансард, надбудови поверхів. Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку на надбудову поверхів, влаштування мансард та інших приміщень з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі,нежитлові приміщення, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, які розташовані у житловому будинку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не може бути власником сходової частини будинку чи сходового маршу, які призначені для спільного використання усіх власників квартир в будинку по АДРЕСА_1 а у випадку доцільності оформлення права власності на таке приміщення, обов'язковою є згода усіх власників квартир даного під'їзду, чого останній не отримав.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року (а.с.66-69) визнано нечинним наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року про оформлення права власності на нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 При цьому, провадження у справі в частині скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення №ЛР1383 від 03.10.2011 року закрито з тих підстав, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, обставини щодо незаконності оформлення права власності ОСОБА_3 на допоміжне приміщення - вхід, позначене на поверховому плані під літ. VII, загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, 2 є встановлені вищевказаним судовим рішенням, що набрало законної сили, тобто, носить преюдиційний характер, а тому, не потребує доказування.

Разом з тим, оскільки свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 03.10.2011 року №ЛР1383 (а.с.3), було видано на підставі скасованого на даний час наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1758-НЖ-Л від 03.10.2011 року, суд приходить до висновку, що вищевказане свідоцтво підлягає визнанню його недійсним, а проведена на підставі нього державна реєстрація прав ОСОБА_3 на нежитлове приміщення загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, реєстраційний номер 34943479 (а.с.65) - скасуванню.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 продовжує займати спірне приміщення, позначене на поверховому плану літерою VII (вхід), закрив дане приміщення, що унеможливлює доступ до нього інших осіб, чим чинить, зокрема, позивачу як власнику квартири АДРЕСА_1, перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями будинку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин, права позивача як співвласника допоміжних приміщень в будинку АДРЕСА_1 підлягають захисту, шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу безперешкодний доступ до допоміжного приміщення, позначеного на поверховому плані будинку літерою VII (вхід), загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені (а.с.13) судові витрати по справі, що становлять 243 грн. 60 коп. - судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 197, 212-214 ЦПК України -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво №ЛР1383, видане 03.10.2011 року, яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення загальною площею 17,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 34943479.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 нежитловими приміщеннями, позначеними на поверховому плані будинку літерою VII (вхід), загальною площею 17,0 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання ОСОБА_2 безперешкодного доступу вказаних приміщень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий