Справа № 522/1675/13-ц
Провадження № 2/522/1136/15
"05" лютого 2015 року
Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання - Мітяєвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, що діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_7, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за участі третьої особи - органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, -
Відповідачі у судове засідання не з'явились неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з'явились, у порядку повторного заочного розгляду справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
У цій справі 30 липня 2013 року постановлялося заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Ухвалою суду від 11 липня 2014 року зазначене заочне рішення від 30 липня 2013 року скасоване й справу призначено до повторного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Судом розглянуто справу повторно, досліджено матеріали справи, надані учасниками докази, за результатами чого дійшов висновку, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених учасниками письмових доказів.
На підставі договору про надання траншу боржник повинен був здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за його користування згідно з графіком повернення кредиту і сплати відсотків (додаток №1 до договору траншу).
На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, банк уклав з відповідачами наступні договори: договір поруки № 716 - ДП 1 від 07.08.2007 року з ОСОБА_3, відповідно до умов якого позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання позичальником умов договору про надання траншу та рамкової угоди; договір поруки № 716 - ДП 2 від 07.08.2007 року із ОСОБА_4, відповідно до умов якого позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність; договір іпотеки № 716-ІД 01 з ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений 07.08.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 5271, відповідно до умов якого в іпотеку надано нерухоме майно - квартира за номером АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ОСОБА_5, та ОСОБА_1 в рівних частках кожному.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
· заборгованості за кредитом в сумі 23 896,32 доларів США (що станом на 03.09.2014 року складає 310858,91 гривень);
· заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 798,78 доларів США (що станом на 03.09.2014 року складає 10 391,05 гривень);
· сума пені 686 543,10 гривень.
Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що курс долара США на день складення уточненого розрахунку є меншим, ніж курс долара на день постановлення рішення (18,0 гривень за 1 долар США), суд вважає визначений позивачем гривневий еквівалент суми боргу належним чином обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу неодноразово надсилалася вимога про усунення порушень основного зобов'язання за кредитним договором та попередження про початок здійснення претензійно-позовної роботи рекомендованим листом з повідомленням.
Таким чином, оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, він порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до договорів поруки від 07.08.2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобов'язались перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов'язань, що випливають з укладеного між сторонами договору про надання траншу.
Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Таким чином, позовні вимоги до поручителів - солідарних боржників мають бути висунуті у межах загальної суми боргу одночасно у відповідній частині, або до одного солідарного боржника, який в майбутньому зможе висунути до інших солідарних боржників регресні вимоги.
Отже, в цій частині суд має задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши суму в розмірі 1 080 945,14 гривень не окремо з кожного поручителя, а у солідарному порядку.
За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, враховуючи, що відповідач не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з п. 5.1 розділу 5 укладеного договору іпотеки, іптекодержатель вправі задовольнити свої вимоги (в т.ч. достроково) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.
Відповідно до п. 5.1 розділу 5 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися за вибором іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або на підставі рішення суду.
За правилом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Таким чином, позивачем обрано на свій розсуд спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не суперечить вимогам статі 33 Закону України „Про іпотеку", у зв'язку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.
При цьому, згідно зі звітом про вартість предмета іпотеки, його ринкова вартість складає 661 800,0 гривень, що не перевищує суми заборгованості відповідачів перед позивачем станом на 03.09.2014 року.
Згідно зі ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.
З огляду на зазначене, суд має задовольнити позов частково, стягнувши у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як солідарних боржників, суму боргу у розмірі 1 080 945,14 гривень, та звернувши стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості.
При цьому, суд має застерегти сторони, що відповідно до п.5.1 іпотечного договору, а також ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у разі якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу ніж сума заборгованості та витрат іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу іпотекодержатель має повернути іпотекодавцям.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобов'язаннями власника.
Правилом ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Таким чином, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх осіб, які мешкають у ньому, що тягне за собою припинення права користування відповідачами вказаним майном та зняття їх з реєстрації місця проживання за відповідною адресою.
Задовольняючи позовні вимоги позивача про виселення із спірного приміщення малолітніх осіб, суд виходив також з того, що дії з реєстрації вказаних осіб вчинено відповідачами вже після укладення договору іпотеки - 24.05.2013 року та 17.12.2008 року.
Судом також враховано, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.
При цьому, згідно з п. 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У логічному поєднанні із п.22 вказаної статті судом зроблено висновок, що у цьому випадку мається на увазі продукція, яка безпосередньо не пов'язана із реалізацією підприємницької діяльності.
Згідно із кредитним договором в редакції від 06.01.2009 року кредит у досліджуваних правовідносинах надавався позичальнику для задоволення особистих неспоживчих потреб. Відповідно до заявки на отримання кредиту, яка заповнена від імені «приватного підприємця» ОСОБА_1, кошти позичальнику надані для закупки товару, тобто з метою ведення підприємницької діяльності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вказані правовідносини не поширюється, оскільки в цьому випадку кредит видавався позичальнику як підприємцю на придбання товару, а не на споживі потреби.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідачів суми судового збору у розмірі 3654,0 гривень.
Керуючись ст. ст. 3, 6, 16, 526, 611, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 37, 38 Закону України „Про іпотеку", ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 із зняттям вказаних осіб з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» суму судового збору у сумі 3 654,0 гривень.
В задоволені інших позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: С.О. Погрібний