Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини А1124 про стягнення заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини А1124 про стягнення заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини А1124 на користь ОСОБА_1 1 657 грн заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30 квітня до 01 червня 2010 року, 10 709 грн 60 коп. заборгованості з індексації заробітної плати за період з 02 червня 2010 року до 28 лютого 2014 року та 247 грн 06 коп. компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, всього 12 613 грн 66 коп.

Сума зазначена без урахування сум податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню при виконанні рішення суду.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року зазначене судове рішення в частині стягнення 1 657 грн заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30 квітня до 01 червня 2010 року скасовано та в позові у цій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру індексації заробітної плати та компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати змінено та визначено розмір індексації заробітної плати - 10 488 грн 04 коп. та компенсації - 79 грн 46 коп.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду в частині відмови у позові скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Військова частина А1124 у касаційній скарзі просить ухвалені у справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 2008 року працював у в/ч А1124 на посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання. Наказом командира військової частини від 29 квітня 2010 року № 51 ОСОБА_1 був звільнений з роботи відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Наказом командира в/ч А1124 від 01 червня 2010 року № 56 та додатковим наказом по стройовій частині від 02 червня 2010 року № 67 ОСОБА_1 поновлено на раніше займаній ним посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії відділу повірки та регулювання сервісних засобів вимірювання з 02 червня 2010 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення 1 657 грн заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30 квітня до 01 червня 2010 року, зазначав, що, оскільки судом фактично не вирішувався трудовий спір щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, то відповідно до положень ст. 235 КЗпП України питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відноситься до компетенції суду, на що суд першої інстанції не звернув уваги. До того ж, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 фінансовим органом фактично не було нараховано, а тому не є заборгованою сумою.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру індексації заробітної плати, апеляційний суд зазначав, що заробітна плата ОСОБА_1 підлягає індексації за період з часу поновлення його на роботі до 28 лютого 2014 року, яка становить 10 488 грн 04 коп.

Компенсація заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати підлягає стягненню в розмірі 79 грн 46 коп., а не 247 грн 06 коп., як встановлено судом першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційних скаргах доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини А1124 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко