Справа №468/2170/14-ц 04.08.2015 04.08.2015 04.08.2015
Провадження № 22-ц/784/1379/15 Головуючий першої інстанції: Янчук С.В.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Ж.М.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Біляєвій В.М.

за участі представників: позивача - ОСОБА_9, відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5,

ОСОБА_6

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Баштанської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення сесії міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до Баштанської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення сесії міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою, яка надана для будівництва та обслуговування цього будинку. У 2014 р. вона вирішила приватизувати земельну ділянку і дізналася, що відповідачі, які є власниками сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2, вже отримали державний акт на право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачами існує спір про межу, оскільки відповідачі встановили її по задній стіні її будинку, тоді як для обслуговування будинку необхідно відступити 1 м, при складанні акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання під час розробки технічної документації підпис її батька ОСОБА_9 було підроблено, позивач просила суд визнати протиправним в частині затвердження технічної документації землеустрою ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 та скасувати в цій частині рішення Баштанської міської ради Миколаївської області № 8 від 14 липня 2011 р., визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2011 р. на право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_2.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 р. позов задоволено.

З урахуванням ухвали суду від 28 травня 2015 р. про виправлення описки постановлено визнати протиправним в частині затвердження технічної документації землеустрою ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 та скасувати в цій частині рішення Баштанської міської ради Миколаївської області № 8 від 14 липня 2011 р., визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2011 р. на право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказують на помилковість висновків суду, їх невідповідність обставинам справи та вимогам закону і просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у позові.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача вказує на безпідставність її доводів і просить її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 1993 р. є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності від 25 лютого 1993 р. НОМЕР_2 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15 серпня 2014 р.) та користується земельною ділянкою, яка надана для будівництва та обслуговування цього будинку - згідно архівної довідки № 11-04/7-Т від 03 квітня 2015 р. рішенням виконкому Баштанської районої ради народних депутатів від 15 червня 1989 р. № 185 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,06 га, виділеній рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Комуніст» від 30 березня 1989 р.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками в рівних частках житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 29 грудня 1975 р.

Рішенням Х позачергової сесії шостого скликання Баштанської міської ради № 8 від 14 липня 2011 р. затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельну ділянку громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2, та передано у спільну часткову власність відповідачів цю земельну ділянку.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, відповідно до якого відповідачі є співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що при передачі у власність відповідачам земельної ділянки з нею не погоджувалась межа щодо якої існує спір і не було враховано її інтереси, а саме - необхідність мати земельну ділянку для обслуговування жилого будинку завширшки 1м, та відсутність в акті прийомки-передачі на зберігання межових знаків погодження її батька - ОСОБА_9

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності позовних вимог.

Однак, з таким висновком погодитись не можна.

В силу ст. 40 ЗК України (тут і далі закон в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносини) громадяни України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю, який був документом, що засвідчував право власності на земельну ділянку, видавався на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячних строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У відповідності до вимог ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно зі ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999 р. №43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.

Як вбачається з наданої позивачем копії акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання було складено приватним підприємцем ОСОБА_8 20 липня 2011 р., тобто після прийняття оспорюваного рішення сесії міської ради № 8 від 14 липня 2011 р. і в цьому акті відсутній підпис ОСОБА_3, яка на той час була одним із суміжних землекористувачів.

Таким чином, міською радою не було дотримано вимог законодавства щодо відновлення та узгодження між земельної ділянки, що надана у власність відповідачам.

Однак, в силу положень ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення у визнаний законами України спосіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правил ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, позивачем не доведено, що прийняттям оскаржуваного рішення та відповідно видачею оспорюваного державного акту було порушено її права на користування земельною ділянкою, виданою їй у встановленому законом порядку.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів, що внаслідок приватизації відповідачами земельної ділянки площею 0,10 га у визначених в державному акті межах було зменшено розмір земельної ділянки позивача, змінено межу, яка існує між земельними ділянками сторін.

Так, 19 грудня 2013 р. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку для обслуговування та будівництва жилого будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1 га, а тому розмір та межі її земельної ділянки, в тому числі межа з земельною ділянкою по АДРЕСА_2, були погоджені позивачем, визначені та встановлені у передбаченому законом порядку при вирішенні питання про приватизацію земельної ділянки, і ОСОБА_3 рішення щодо передачу у власність вказаної земельної ділянки у визначених межах, як і свідоцтво про право власності не оспорює.

Також не заслуговують посилання позивача на порушення її прав у зв'язку з необхідністю мати 1м для обслуговування жилого будинку, а саме прибудови літ. А1-1, оскільки на час прийняття оспорюваного рішення міською радою, зведення цієї забудови було самочинним, що підтверджується матеріалами адміністративної справи за позовом ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

За такого колегія суддів вважає, що позов є недоведеним, а суд помилково виходив з наявності підстав для його задоволення, у зв'язку з чим рішення суду в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстав закриття провадження у справі, то вони суперечать положенням ст. 15 ЦПК України, ст. 17 КАС України.

Так, оскільки предметом позову є фактично оспорювання права власності відповідачів на земельну ділянку, тобто цей спір є спором про право цивільне, він має розглядатися за правилами цивільно-процесуального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Баштанської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення сесії міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: