Справа № 159/6499/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/773/373/15 Категорія: 30 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Козачука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування у зв'язку із втратою годувальника за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування у зв'язку із втратою годувальника відмовлено.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважають, що судом неправильно і неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права. Просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_2 на автодорозі "Доманово - Ковель - Чернівці - Теребляче" поблизу с.Колодяжне Ковельського р-ну Волинської обл. загинула ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою прокуратури Волинської області кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.07.2013 року закрито у зв'язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_5. Згідно даної постанови причиною дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої була в тому числі і смерть ОСОБА_4 стало порушення водієм автобуса "Сетра", реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіка Болгарія п.п.2.3,10.1,11.2,11.3 Правил дорожнього руху України і ці порушення знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

07 липня 2013 року видано іноземний страховий сертифікат "Зелена картка" на ім'я гр.Болгарії ОСОБА_5, щодо транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 і він діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

ОСОБА_4 зареєстрована та постійно проживала зі своїми батьками - позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в с.Свидники Ковельського району Волинської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено тієї обставини, що вони перебували на утриманні покійної дочки та набули право на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника.

Такі висновки суду першої інстанції є законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до ст.27 п.27.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно абз.2 ст.40.1 цього Закону МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Пунктом "в" ст.41.2 зазначеного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Згідно положень ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, непрацездатна особа, що претендує на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, має надати належні докази того, що вона дійсно перебувала на утриманні. Перебування на утриманні означає, що за рахунок коштів померлого особа отримувала більшу частину засобів для існування. Якщо ж ця частина є меншою, то особа не може вважатись такою, що перебувала на утриманні померлого, оскільки за таких умов вона одержувала не утримання, а допомогу. Одержання ж особою від потерпілого допомоги, не дає права на відшкодування шкоди.

Позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 звернулись до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 63492грн. та 138528грн. відповідно. При цьому покликались на норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.1200 ЦК України, а при визначенні розміру відшкодування виходили із середньомісячної зарплати ОСОБА_4 та середньої очікуваної тривалості життя в сільській місцевості.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді фармацевта в ТзОВ "Мед-сервіс Львів" і її середньомісячний заробіток становив 1423,83грн.

Судом першої інстанції визначено щомісячну частку від заробітної плати ОСОБА_4 в розмірі 474,66 грн.(1424 грн.:3), яка б припадала на кожного з батьків за умови утримання потерпілою позивачів на час її проживання спільно з ними. Станом на липень 2013 року ОСОБА_3 отримувала 997,66грн. пенсії по інвалідності, а ОСОБА_1 - 994грн. пенсії за вислугу років.

Дохід, який отримував кожен з позивачів значно перевищував розмір можливого утримання від частки доходів, які отримувала потерпіла з вирахуванням частки, яка припадала на неї саму. Отже, позивачі не перебували на утриманні потерпілої на час її смерті та не набули права на відшкодування шкоди (страхове відшкодування) у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведе, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді