Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/840/14-ц Головуючий у 1-й інст. Нейло В.М.
Категорія 32 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, Моторного (транспортного) страхового бюро України та просив стягнути з відповідачів на його користь 27 826 грн матеріальної шкоди, 8 000 грн витрат на санітарно-курортне лікування, 16 964 грн втраченого доходу та 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 92 790 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 01 жовтня 2009 року ОСОБА_2, керуючи мотоциклом, вчинив на нього наїзд, чим заподіяв тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді багатоуламкового перелому обох кісток нижньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків, який в подальшому був ускладнений згинально-розгинальною контрактурою правого г/ступеневого суглоба. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він перебував на стаціонарному лікуванні в Ірпінській міській лікарні та Інституті травматології та ортопедії Академії медичних наук України, у зв'язку з чим витрачав кошти на лікування, проїзд, посилене харчування. Крім того, зазначає, що внаслідок втрати загальної працездатності не зміг влаштуватися на роботу та втратив дохід в розмірі 16 964 грн. Крім матеріальних збитків, йому завдано також і моральної шкоди, яка полягає у перенесених оперативних втручаннях, що завдало йому надзвичайно сильного фізичного болю. Крім того, тривалий час не міг рухатися без допоміжних засобів, майже через п'ять років після отримання травми має інвалідність третьої групи.

11 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 14 865 грн матеріальної шкоди, 16 964 грн втраченого доходу та 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 91 829 грн.

08 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про зменшення розміру майнової шкоди з 14 865 грн до 4 497,82 грн. Позовні вимоги в частині стягнення втраченого доходу в розмірі 16 964 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн підтримав повністю.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 767, 82 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов тільки в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12 жовтня 2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п."е" ст.1, ст.6 Закону України „Про амністію" від 08.07.2011 р. Кримінальна справа по його обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрита (а.с.125). Вказана постанова є чинною.

За змістом цієї постанови ОСОБА_2 обвинувачувався у грубому порушенні вимог п.п.1.3, 1.5, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, вчиненому особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що 01.10.2009 року близько 22-00 год. ОСОБА_2, керуючи власним мотоциклом марки „Jawa 350 д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, рухаючись біля електроопори №14 по вул. Котляревського в смт. Ворзель в напрямку вул. Кірова, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який рухався у попутному напрямку з лівої сторони проїзної частини даної дороги. В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №553 від 07.09.2010 р., проведеній при досудовому розслідуванні, зазначений в медичній документації на ім'я ОСОБА_1, 1988 р.н., перелом кісток гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків міг виникнути від дії тупого предмету у час та за обставин, що зазначені в постанові, а саме під час ДТП 01.10.2009 р. і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке що викликало тривалий розлад здоров'я (т.1 а.с.103).

Вказаний висновок узгоджується з висновком судово-медичної експертизи №1 від 23.06.2014 р., проведеної в даній справі на підставі ухвали суду від 16.12.2013 р. (т.1 а.с.161-167).

З огляду на вищенаведене, висновок суду про те, що з вини відповідача ОСОБА_2, який керував належним йому транспортним засобом, що являється джерелом підвищеної небезпеки, позивачу заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

За положеннями ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З матеріалів справи видно, що в зв'язку з заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 неодноразово проводилися операції. На лікування позивачем понесені витрати, про що свідчать копії накладних на доставку медикаментів, копії чеків. Розмір грошового відшкодування матеріальної шкоди судом першої інстанції визначено вірно з врахуванням наявних в матеріалах справи підтверджуючих документів, в яких зазначено дату придбання ліків, їх найменування, кількість та ціну.

Доводи апелянта про те, що накладні на доставку медикаментів не є належними доказами оплати ліків, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в накладних наявна відмітка фармацевтичної фірми „Діадема" про оплату товару (а.с.54-57).

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За п.1 ч.2 ст.23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

Оскільки в результаті ДТП, що сталася з вини відповідача, позивачу заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, як такі, що викликали тривалий розлад здоров'я, позивач переніс неодноразові операції, висновок суду про те, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода є правильним.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: