Справа №489/534/15-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Провадження №22-ц/784/1663/15
Провадження № 22-ц/784/1663/15 Суддя по 1 інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Коломієць В.В., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю:

-позивача ОСОБА_2,

-відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

-третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Миколаївської міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

В обгрунтування позову позивач вказував, що 2 серпня 2014 року померла дружина його рідного дядька ОСОБА_6, яка 14 жовтня 2013 року на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла все своє майно своїй родичці ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, зокрема, на належну спадкодавиці квартиру АДРЕСА_1, яку вона приватизувала 19 липня 1993 року після смерті свого чоловіка та його рідного дядька ОСОБА_7, померлого 3 листопада 1989 року.

Позивач вказував, що він є спадкоємцем померлої за законом, оскільки постійно надав їй допомогу й займався її похованням.

На думку позивача, заповіт складений та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення. Крім того, як вказував позивач, він має сумніви й щодо вільного волевиявлення заповідачки, оскільки заповіт підписаний на прохання заповідачки іншою особою, тоді як вона не мала фізичних вад, які б перешкоджали особистому підписанню заповіту.

Посилаючись на викладене та вимоги ст. ст. 1247, 1257 ЦК України, позивач просив визнати заповіт недійсним.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_6, з якою весь час перебували у добрих родинних відносинах, більш близьких родичів у неї не було, тому вона добровільно та усвідомлено залишила заповіт на неї.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_5, вказувала на відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, посвідченого з дотриманням вимог закону та у відповідності до волевиявлення заповідачки ОСОБА_6, а також на те, що позивач не являється спадкоємцем померлої ні за законом, ні за заповітом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч.2 ст. 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За змістом ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 2 серпня 2014 року померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконавчого комітету Миколаївської міської ради 19 липня 1993 року (а.с. 14).

На випадок своєї смерті ОСОБА_6 14 жовтня 2013 року залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у Спадковому реєстрі 14 жовтня 2013 року (а.с. 19, 20).

Як вбачається зі змісту заповіту та нотаріальних матеріалів щодо його посвідчення, він складений та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 у присутності двох запрошених заповідачкою свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 У звязку з неписемністю заповідачки він підписаний, на прохання останньої, запрошеною нею ж особою ОСОБА_10 (а.с. 100-108).

Цим заповітом ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_3, яка своєчасно, у встановлений законом шестимісячний строк, прийняла спадщину після її смерті (а.с. 79- 99).

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач посилався на те, що він є спадкоємцем ОСОБА_6 за законом, оскільки він є рідним племінником чоловіка ОСОБА_6, який помер 3 листопада 1989 року, а тому вважав, що має право на спадкування після смерті ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач є неналежним, оскільки він не є особою, яка має право на спадкування після смерті ОСОБА_6 а ні за заповітом, а ні за законом. Тому він і не є заінтересованою особою, права і інтереси якої можуть бути порушені вчиненням даного правочину, та особою, яка може оспорити такий правочин. В звязку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про незаконність рішення суду першої інстанції цих висновків суду не спростовують, оскільки кровна спорідненість між ним та ОСОБА_6 відсутня, позивач невірно тлумачить положення ст. ст. 1261-1266 ЦК України щодо черговості спадкування за законом.

З врахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: