У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Олійник А.С., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,

провівши попередній розгляд цивільної справи за клопотанням державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про надання дозволу на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2012 року про стягнення боргу з компанії «International Port Services Limited», за касаційною скаргою компанії «International Port Services Limited» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт», правонаступником якого є державне підприємство «Адміністрація морських портів України», звернулось до суду із клопотанням про надання дозволу на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2012 року про стягнення з компанії «International Port Services Limited» суми заборгованості на користь державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» у розмірі 2 877 589,05 доларів США.

Клопотання обґрунтовано тим, що на даний час на території України, а саме у м. Одесі, знаходиться належне боржнику майно.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року, задоволено клопотання державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та надано дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2012 року про стягнення з компанії «International Port Services Limited» (Ірландія, м. Дублін) на користь державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» основний борг у розмірі 2 854 049,62 доларів США, проценти - 3 284,11 доларів США, витрати з арбітражного збору - 20 255,32 доларів США, а всього - 2 877 589,05 доларів США. Стягнуто з компанії «International Port Services Limited» за місцезнаходженням майна боржника (м. Одеса, вул. М. Гефта, 1а) на користь державного підприємства «Адміністрація морських портів України» основний борг, проценти та витрати з арбітражного збору у розмірі 23 000 569 грн 27 коп.

У касаційній скарзі компанія «International Port Services Limited» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи клопотання державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та надавши дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2012 року про стягнення заборгованості з компанії «International Port Services Limited» (Ірландія, м. Дублін) на користь державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що компанія «International Port Services Limited» здійснює свою господарську діяльність на території України в особі свого представництва, майно якого (грошові кошти на рахунках у банках) знаходиться на території України.

Відповідно до ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно із ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно ч. 1 до ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Установивши відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2012 року, а також наявність компетенції у Суворовського районного суду м. Одеси на розгляд зазначеного клопотання з огляду на наявність на території України майна компанії «International Port Services Limited», суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення клопотання.

Доводи касаційної скарги про безпідставне задоволення клопотання у зв'язку з відсутністю у представництва компанії «International Port Services Limited» статусу юридичної особи не заслуговують на увагу, оскільки судом надано дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2012 року про стягнення боргу з компанії «International Port Services Limited», а не її представництва.

Посилання заявника на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року скасовано наказ Міністерства транспорту та зв'язку України № 158 від 12 лютого 2008 року не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки така підстава для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду на території України не передбачена ст. 396 ЦПК України та ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Висновки судів відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також установленим обставинам справи.

З огляду на викладене касаційна скарга компанії «International Port Services Limited» підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу компанії «International Port Services Limited» відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.С. Олійник

Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук