Справа № 450/1226/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/843/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 55600 ( п'ятдесят п'ять тисяч шістсот) гривень неповернутої позики та компенсації, які йому належать згідно діючого законодавства. В позовній заяві зазначав, що 8 листопада 2011 року він позичив відповідачу 80000 гривень, про що була складена розписка. Вказану суму відповідач зобов'язувався повернути до 21 грудня 2011 року. Однак до вказаного терміну гроші не були повернуті у повному обсязі. Відповідач систематично обіцяв повернути борг та надав ще одну розписку про додаткові гарантії повернення від 04 червня 2012 року, але повернув лише 24 400 гривень.

Заочним ішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2014 року позов задоволено повністю. Вирішено: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 55600 ( п'ятдесят п'ять тисяч шістсот) гривень боргу; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 556 ( п'ятсот п'ятдесят шість) гривень.

Ухвалою судового засідання від 30 жовтня 2014 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, і покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду переглянути та скасувати. В апеляційній скарзі відповідач зазначає про порушення судом приписів ст. ст. 10, 11 ЦПК України, оскільки з вини суду, відповідачу не була надана змога надати відповідні докази та пояснення. Також судом не прийнято до уваги, що в період з 2008-2014 року відповідач перебуває на лікуванні та 28 травня 2014 року його визнано інвалідом ІІ-ої групи неврологічного захворювання, що не дало змогу своєчасно та в повному обсязі виконувати умови взятого на себе грошового зобов'язання перед позивачем, оскільки великі суми коштів були витрачені для проведення операції та іншого лікування. Враховуючи вищенаведені обставини відповідач просить суд вважати його хворобу та внаслідок неї інвалідність - форс-мажорною обставиною. Дану обставину судом першої інстанції було повністю проігноровано щодо періодичності його перебування на лікуванні та неможливості перебуванні на слуханнях даної справи, необхідності залучення до справи представників, що зумовило винесення рішення у його відсутність, чим було порушено його конституційне право на захист своїх прав в суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що 08.11.2011 року позивач позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 80000 грн, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем , та 04.06.2012 року надано ще одну розписку про додаткові гарантії повернення, але повернено лише 24400 грн. Посилаючись на положення ст. ст. 525, 526 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до переконання, що оскільки відповідач в добровільному порядку не погасив борг, що виник перед позивачем у зв"язку з наданням останнім грошових коштів, тим самим повернути його відмовляється, а тому за вказаних обставин та встановлених фактів, сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з правильністю встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції та з законністю оскарженого рішення, а доводи апеляційної скарги розглядає , як такі, що не дають підстав для скасування оскарженого рішення.

Так, згідно матеріалів справ, відповідачу судом першої інстанції тричі направлялись повістки про проведення судових засідань, призначених на 10 червня 2014 року, 27 червня 2014 року та 04 вересня 2014 року, які були отримані відповідачем ( а.с. 9, а.с. 16, а.с. 21). У зв"язку з заявами відповідача судові засідання двічі відкладались. Отримавши судову повістку на 04 вересня 2014 року відповідач в черговий раз не з"явився в судове засідання , не просив про відкладення розгляду справи, і не направив свого представника. Тому , доводи апелянта про порушення судом приписів ст. ст. 10, 11 ЦПК України, які він вбачав у тому, що з вини суду першої інстанції , йому (відповідачу) не була надана змога надати відповідні докази та пояснення, не підтверджуються матеріалами справи, і право відповідача на захист своїх інтересів в суді , судом першої інстанції жодним чином порушено не було.

Відповідач фактично договору позики не оспорював, а вважав, що не повинен був повертати позику, тому, що захворів, і просив вважати його хворобу та внаслідок неї інвалідність - форс-мажорною обставиною.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України , особа яка порушила зобов"язання несе відповідальність за наявності її вини ( умислу, необережності)) якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе , що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов"язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

У відповідності до ст. 617 ЦК України, особа , яка порушила зобов"язання , звільняється від відповідальності за порушення , якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема недодержання своїх обов"язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов"язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на вищенаведені норми матеріального права, та з врахуванням недоведеності відповідачем відсутності його вини у невиконанні зобов"язання, і відсутності обставин, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов"язання , колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права , доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.