Справа № 751/9586/14 Провадження № 22-ц/795/86/2015 Головуючий у I інстанції: Гордійко Ю. Г.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

26 січня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Вінгаль В.М., Харечко Л.К.

При секретарі :Шкарупі Ю.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз" від 18 липня 2014 року у справі № 1742-5/413/14 за позовом ПАТ „Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначеним рішенням третейського суду з ОСОБА_1 на користь ПАТ „Альфа-Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № 500414396 від 19.09.2013 року, яка має наступні складові: заборгованість за кредитом 50000 грн, по відсотках - 3,42 грн, по комісії - 16200 грн, штраф 1600 грн, а також стягнуто третейський збір в сумі 400 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати наведену ухвалу суду та рішення третейського суду, посилаючись на поверховість ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, відсутність третейської угоди та нікчемність третейського застереження, непідвідомчість справи третейському суду, вирішення третейським судом питань про права і обов"язки осіб, які не брали участі у справі, наявності спору про захист прав споживача, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали третейської справи № 1742-5/413/14, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без зміни, виходячи з наступного.

Підставами для скасування вказаного вище рішення третейського суду заявники зазначали, що третейським судом не було перевірено фактичних обставин укладення кредитного договору, його виконання банком та розірвання договірних відносин між сторонами в день укладення договору, а також неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стверджували, що у зв"язку з припиненням кредитних правовідносин між банком та ОСОБА_1 19.09.2013 року, третейське застереження, включене до кредитного договору, втратило свою чинність, а тому третейський суд не мав жодних повноважень щодо розгляду спору між банком та ОСОБА_1

В порушення ст. 46 Закону України „Про третейські суди" , в рішенні третейського суду не зазначено місце розгляду справи та строк сплати коштів. Посилаючись на приписи ст.8 Конституції України , якими задекларовано принцип верховенства права в Україні, положення ст. 21,22 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантовано право на доступ до суду та справедливий розгляд справи правомочним судом, заявники просили скасувати рішення третейського суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду передбачено положеннями ч.3 ст.51 Закону України „Про третейські суди" та ст. 389-5 ЦПК України, однак заявниками не було доведено наявності правових підстав для скасування рішення третейського суду.

Наведені висновки суду першої інстанції, відповідно до приписів ст. 213 ЦПК України, повністю узгоджуються з обставинами, з"ясованими у справі та вимогами норм процесуального та матеріального права.

В матеріалах третейської справи мається кредитний договір, укладений між ПАТ „Альфа-Банк" та ОСОБА_1 від 19.09.2013 року, згідно до умов якого, банком надається ОСОБА_1 кредит в сумі 50000 грн зі сплатою процентної ставки 0,01 % річних за користування кредитом на строк до 20.09.2016 року. Пунктом 6 зазначеного кредитного договору до нього було внесено застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України „Про третейські суди", за змістом якого, вирішення спірних питань, що виникають з кредитного договору, віднесено до компетенції Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз".

Посилання заявників на припинення правовідносин між банком та ОСОБА_1 в день укладення зазначеного кредитного договору та неперерахування банком коштів на його виконання, не знайшли свого підтвердження на доказовому рівні ні в матеріалах третейського розгляду, ні в матеріалах даної цивільної справи.

Втім, в матеріалах третейської справи маються виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 з 19.09.2013 року по 28.05.2014 року (а.с.16), з яких було встановлено, що 20.09.2013 року банком на виконання кредитного договору було перераховано на рахунок ОСОБА_1, попередньо відкритий останнім в ПАТ „ЮНЕКС БАНК" , грошові кредитні кошти в сумі 50000 грн., однак зобов"язання за договором про їх повернення та сплату відсотків, відповідно до положень договору та ст. 1054 ЦК України, позичальник не виконував.

За таких обставин, з врахуванням чинності третейського застереження, укладеного між сторонами, третейським судом було правомірно постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором.

Посилання заявників на незаконність рішення третейського суду через вирішення третейським судом питання відносно осіб, які не брали участі у справі, не ґрунтуються на матеріалах третейської справи, з якої вбачається, що ОСОБА_1 являвся відповідачем у зазначеній справі, отримував процесуальні документи, передбачені законом, звертався з заявами до третейського суду та за результатом третейського розгляду, 17.06.2014 року, отримав його рішення.

Питання про права і обов"язки ОСОБА_2 третейським судом взагалі не вирішувались, а тому права останньої не є порушеними і суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про це в судовому рішенні.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах третейської та цивільної справ, відтак - підстав для її скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :