АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1914/14-ц Номер провадження 22-ц/786/188/15Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Карпушина Г.Л., Корнієнко В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2014 року

в справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа УМВС України в Полтавській області про відшкодування витрат та навчання, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом з підстав, передбачених Законами України «Про вищу освіту», «Про міліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» та інш., зазначали, що після закінчення навчання за державні кошти ОСОБА_2 не відпрацював встановлені законом обов'язкові три роки , тому повинен відшкодувати витрачені на його навчання кошти.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2014 року позов задоволений в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати на навчання в розмірі 39 427,37 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохав рішення суду скасувати вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційної суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ХНУВС, місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, що відповідно до наказу №405 о/с від 31.07.2008 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в ОВС та зарахований курсантом до ХНУВС з 16.08.2008 року (а.с.6).

16.08.2008 року між ХНУВС, УМВС України в Полтавській області та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України №801-08гб/Пл, де він навчався до 02.06.2012 року (а.с.7-8).

Наказом №212 о/с від 02.06.2012 року ОСОБА_2 відрахований із ХНУВС по закінченню навчання та відкомандирований до УМВС України в Полтавській області (а.с.9).

14.02.2014 року Наказом №49о/с відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с.10).

У відповідності з вимогами ч.2 ст.52 ЗУ «Про освіту» від 23 травня 1991 року передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" визначено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки.

16.08.2008 року між ХНУВС, УМВС України в Полтавській області та відповідачем укладено трьохсторонній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України №801-08гб/Пл, у відповідності до п.2.3.6 та п. 3.2 якого ОСОБА_2 у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі у зв'язку з відмовою від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» встановлено, що у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання розрахунок здійснюється відповідно до фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв та інше. Пунктами 6, 7 цієї Постанови передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати - стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку і сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету.

Позивачем надано розрахунок, згідно якого сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_2 у ХНУВС складають 39427,37 грн., в тому числі грошове забезпечення 13118,43 грн., продовольче забезпечення 12971,45 грн. речове забезпечення 2978,97 грн., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 10358,52 грн. (а.с.11-16)

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності даного розрахунку не містять доказового обґрунтування і є лише запереченнями сторони .

В ході судового розгляду справи апелянтом не спростовано того факту, що навчальним закладом на його навчання витрачалися кошти на продовольче забезпечення, речове забезпечення вартість житлово комунальних послуг і спожитих енергоносіїв.

Та обставина, що відповідач не користувався гуртожитком вірності даного розрахунку не спростовує.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 звільнився з ОВС до встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог вищого навчального закладу про відшкодування відповідачем вартості навчання у відповідності до умов укладеного між сторонами договору.

У відповідності до вимог п. 4.3. договору ( а. с. 7) сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку визначеному чинним законодавством.

Місцевим судом належним чином дано аналіз даному пункту договору та зроблений правильний висновок про те, що вищі навчальні заклади фінансуються з державного бюджету, несуть витрати на навчання, тому саме вони є належними позивачами у справі на та їх користь необхідно стягувати витрачені ними кошти.

При цьому суд вірно дав аналіз нормам матеріального права з цього питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є належним позивачем у справі є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального строку можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням, до суду надійшла 15.04.2014 року (а. с. 1).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.04.2014 року позовна заява залишена без руху для усунення недоліків в порядку ст. 121 ЦПК України (21).

Недоліки, зазначені в ухвалі місцевого суду були усунені 06.05.2014 року (а.с.24).

Після отримання інформації з Адресно-довідкового підрозділу УДМС Укураїни в Полтавській області щодо останнього місця проживання ОСОБА_2, ухвалою від 15.05.2014 року місцевим судом було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в строки, передбачені нормами ЦПК України.

Колегія суддів не вбачає порушень місцевим судом норм ст. ст. 74, 122 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу у разі, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть їх представники.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги і в частині того, що місцевий суд безпідставно відкладав судове засідання незважаючи на те, що позивач надавав заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Керуючись ст.. 303, 307, 308, 315, 317,319 ЦПК України колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: