УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа - Національний банк України, про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро»), третя особа - Національний банк України, про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 22 листопада 2013 року уклав з банком договір банківського строкового вкладу, строк вкладу - 1 місяць, термін повернення банком коштів - 22 грудня 2013 року.

18 грудня 2013 року він звернувся до банку з вимогою про повернення коштів вкладу з метою їх отримання 22 грудня 2013 року, але банк кошти не видав, а 24 грудня 2013 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в межах кримінальної справи було накладено арешт на всі рахунки позивача, в тому числі й на цей вклад.

Він звернувся з позовом до суду про захист прав споживачів, усунення перешкод в користуванні грошовими коштами, стягнення грошових коштів і моральної шкоди і вже під час розгляду справи судом 13 березня 2014 року банк повернув позивачу всі його кошти за цим вкладом в сумі 300 тис. грн.

У подальшому ОСОБА_3 уточнив свої вимоги і порушив питання про повернення йому не самого вкладу (він повернутий повністю), а штрафних санкцій за несвоєчасне повернення вкладу в вигляді пені в сумі 8 813 грн 85 коп., 3 % річних - 2 033 грн 97 коп., індексу інфляції за весь час прострочення - 3 938 грн 95 коп., всього 14 786 грн 77 коп.

Крім того, просив стягнути з відповідача 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_3 5 957 грн 18 коп. за порушення грошового зобов'язання.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» при проведенні перевірки та відмови в обслуговуванні рахунка діяв виключно в рамках чинного законодавства України, ніяким чином не було здійснено незаконних дії щодо порушення прав ОСОБА_3, оскільки ним не було надано касових документів на переказ готівки з його підписом, а в подальшому слідчим було подано клопотання про арешт рахунків ОСОБА_3, яке судом було задоволено, а інші вимоги позовної заяви не доведені.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи позов частково, виходив з такого.

22 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір банківського строкового вкладу, строк вкладу - 1 місяць, термін повернення банком коштів - 22 грудня 2013 року.

Сума вкладу за цим договором становить 300 тис. грн, процентна ставка - 7,5 % річних.

Згідно з п. 5.1 договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами, скріплення печаткою та зарахування суми вкладу на вкладний рахунок і діє до дати повного виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до квитанції від 22 листопада 2013 року на вкладний рахунок були внесені позивачем грошові кошти 300 тис. грн.

Також встановлено, що 30 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір НОМЕР_1-ПК про відкриття поточного рахунка фізичній особі, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу - ОСОБА_3 було видано платіжну картку та відкрито поточний рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до розпорядження банку від 06 грудня 2013 року № 22-р/фм, винесеного за результатами службового розслідування, ОСОБА_3 відмовлено в обслуговуванні рахунків шляхом відмови йому в проведенні подальших фінансових операцій на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. п. 8, 9 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму».

18 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до банку з вимогою про повернення коштів вкладу з метою їх отримання 22 грудня 2013 року, але банк кошти не видав.

24 грудня 2013 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в межах кримінальної справи було накладено арешт на всі рахунки ОСОБА_3, в тому числі й на цей вклад.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2014 року скасовано арешт з рахунків ОСОБА_3

За висновком апеляційного суду, між сторонами виникли договірні відносини та згідно з договором банк зобов'язаний був на вимогу вкладника перерахувати його грошові кошти 22 грудня 2013 року або на наступний робочий день, якщо день виконання зобов'язань є вихідним, неробочим або святковим, проте банк виконав свої обов'язки за договором лише 13 березня 2014 року, перерахувавши вклад позивача та проценти на його рахунок, тобто з порушенням термінів, передбачених цим договором.

Таким чином, апеляційний суд стягнув інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, всього 5 957 грн 18 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду та відхиляє доводи касаційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про наявність вини, як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

З огляду на наведене висновки апеляційного суду про те, що банком були порушені свої зобов'язання за договором банківського строкового вкладу, є законними і обґрунтованими, підстав для скасування ухваленого у справі рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко