АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/512/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Скрипник В.Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

з участю: апелянта ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

10 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 26 серпня 1994 року вона була вселена в будинок АДРЕСА_1.

17 жовтня 1994 року судовий виконавець Жашківського районного суду Дробишевська Л.К. при виконанні судового рішення про вселення склала акт, в якому як власники будинку підписалися: її син ОСОБА_13, її мати ОСОБА_14 та інші особи. Даний акт підтверджує те, що син не перечив її поселення в належний йому будинок.

Далі ОСОБА_6 зазначає, що вищевказаний житловий будинок був придбаний нею на особисті кошти, але договір купівлі-продажу був оформлений на її матір ОСОБА_14, яка в 1993 році подарувала даний будинок її синові ОСОБА_13.

Починаючи з жовтня 1994 року, позивачка ОСОБА_6 постійно проживала у вказаному будинку, син визначив їй дві кімнати розміром 12 кв.м та 8.3 кв.м. і за власні кошти зробив окремий вихід, встановив двері і заклав дверний прохід, який з'єднував її кімнати з кімнатами сина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_13 помер. Похорони сина вона здійснювала особисто за власні кошти.

25.04.2012 року, як спадкоємець за законом, вона отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину спадкового майна, яке 14.05.2012 року було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно і яке на даний час не відмінене і не визнане недійсним. Всі спадкоємці за законом визнавали її право на 1/4 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті сина, а тому за їх взаємною згодою та на її прохання, Жашківська міська рада рішенням від 19.12.2012 року надала їм дозвіл на реконструкцію житлового будинку на 2-і квартири з послідуючим присвоєнням окремої адреси.

Рішенням Жашківського районного суду від 12.02.2014 року за ОСОБА_8 визнано право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку.

Позивачка вказує, що вона фактично протягом 20 років добросовісно, відкрито та безперервно володіла двома кімнатами 1.5 та 1.6 розмірами відповідно 8.3 кв.м та 12.0 кв.м., а всього 20.3 кв.м. в житловому будинку.

Тому просить суд визнати за нею, ОСОБА_6, право власності на набувальною давністю на дві кімнати, розмір яких 8.3 кв.м та 12.0 кв.м., які позначені на плані літерами 1.5 та 1.6, та знаходяться в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначила, що рішення суду першої інстанції

ґрунтувалося лише на показах свідків та відповідачів, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою ОСОБА_6 не наведено підстав для задоволення її позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що до укладення шлюбу син позивачки ОСОБА_13, згідно договору дарування від 26 травня 1992 року, набув право власності на будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

17 жовтня 1994 року на виконання рішення Жашківського районного суду від 26.08.1994 року, судовим виконавцем Жашківського райсуду позивачка ОСОБА_6 була вселена в будинок сина АДРЕСА_1, про що був складений відповідний акт (а.с. 10).

Відповідачка ОСОБА_8 з 1994 року проживала з ОСОБА_13 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

12 листопада 1996 року шлюб був зареєстрований.

13.05.2011 року шлюб між ними розірвано в судовому порядку.

Від спільного шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_13 мають двох дітей: сина ОСОБА_10 1992 року народження та дочку ОСОБА_11 1996 року народження.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, актовий запис № 123.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2012 року позивачка ОСОБА_6 успадкувала 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, після смерті сина ОСОБА_13 (а.с. 12).

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 12.02.2014 року визнано житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_13 та ОСОБА_8. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, які розташовані за вищевказаною адресою (а.с. 22-23).

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує на те, що вона фактично протягом 20 років добросовісно, відкрито та безперервно володіла двома кімнатами в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Законодавець визначив, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Згідно копії паспорта, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 лише 04.11.2014 року (а.с. 5).

З довідки Житницької сільської ради, Жашківського району, Черкаської області № 02-28/75 від 04.12.2014 року вбачається, що позивачка ОСОБА_6 дійсно з 2006 року постійно проживає в помешканні гр. ОСОБА_15 (власника житла) за адресою АДРЕСА_2. 28.10.2014 року вона знялася з реєстрації в с. Житники, але продовжує проживати в селі за вказаною адресою (а.с. 45).

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які є сусідами ОСОБА_8, підтвердили, що позивачка ОСОБА_6 не проживає в будинку по АДРЕСА_1 ще з 1993 року.

Законодавством також передбачено, що ознаки володіння є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Судова колегія вважає, що позивач не надала переконливих доказів того, що вона добросовісно заволоділа чужим майном - двома кімнатами в будинку АДРЕСА_1 і більш ніж десять років продовжує відкрито, безперервно ними володіти, оскільки в будинок вона вселена по рішенню суду лише з правом проживання, при цьому права власності вона в ньому не мала, так як право власності належало її синові і про це їй і всім членам сім'ї було відомо. Тому визнання за нею права власності на вказані кімнати суперечить вимогам закону. Тим більше, що згідно чинного рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12.02.2014 року визнано житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_13 та ОСОБА_8. Цим рішенням також визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, які розташовані за вищевказаною адресою.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, який при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності за набувальною давністю залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :