АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/9054/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Кириленко Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за затримку сплати аліментів,-

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_4 163650,16 грн. пені за затримку сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19 травня 2008 року з ОСОБА_5 на її користь на утримання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі ј від доходів відповідача, проте відповідач ухиляється від виконання рішення суду.

Уточнивши вимоги, просила стягнути пеню за період прострочення виплати аліментів з січня 2012 року по 2015 рік в сумі 163650,16 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з січня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 4938,73 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає про свою незгоду з висновками суду, що відповідач в період після червня 2013 року вживав дії зі сплати аліментів, а позивач ухилялася від прийняття оплати. Посилається на те, що суд необґрунтовано не взяв до уваги розрахунок, що складений компетентною організацією.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини, в ній викладені.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату пені за період з липня 2013 року задоволенню не підлягає, оскільки установлено, що протягом 2013 року відповідач вживав дії зі сплати аліментів та погашення заборгованості по ним, направляв кошти на адресу відповідача, проте остання їх не отримувала, у 2014 році заборгованість зі сплати аліментів погашена.

Проте повністю колегія суддів погодитися з таким висновком суду не може, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз»яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Із зазначених вище правових норм слідує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем, а не стягувачем чи боржником, про що останні повідомляються. Визначивши розмір, на заборгованість, яка виникла з вини боржника, нараховується пеня.

За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості вини особи, яка за рішенням суду зобов»язана сплачувати аліменти.

Колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо нарахування пені за виникнення заборгованості із сплати аліментів за період з січня 2012 року по червень 2013 року, оскільки в цей період мало місце виникнення заборгованості з вини боржника. Проте судом першої інстанції застосовано помилковий механізм обрахування пені за цей період.

В подальшому з липня 2013 року по березень 2014 року відповідачем перераховувались грошові кошти в рахунок виконання аліментних зобов»язань, про що свідчать наявні в матеріалах справи письмові докази та в діях відповідача відсутня така винна поведінка, яка потягнула б за собою відповідальності за ст.196 СК України, що доводами апеляційної скарги не спростовується.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачкою поштові перекази в цей період не отримувались, відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи містять письмові докази (зокрема, касові чеки із зазначенням адресата, дати, суми переказу та інших необхідних реквізитів, а також телеграми на ім»я позивача) про відправлення відповідачем на ім»я позивача грошових сум поштовим переказом, що спростовує твердження позивача про ухилення відповідача від обов»язку сплати аліментів.

В період з квітня 2014 року по липень 2014 року, а також в грудні 2014 року заборгованість мала місце, відтак є підстави для нарахування пені, що судом першої інстанції не враховано.

При цьому колегія суддів уважає про відсутність підстав враховувати в період нарахування пені січень 2015 року, оскільки розрахунок державним виконавцем виконано станом на 16 січня 2015 року.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліменти за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України 01 липня 2015 року при розгляді справи за №6-94цс15.

Застосовуючи вказаний механізм розрахунку пені у даній справі, підлягає до стягненню:

- січень 2012 року 903,19 грн. +91,68 грн. = 994,87 грн. х 1% х31 день =308,45 грн.

- лютий 2012 року 706,50 грн. х 1% х 29 днів =204,89 грн.

- березень 2012 року 742,75 грн. х 1% х31 день = 230,25 грн.

- квітень 2012 року 742,50 грн. х 1% х 30 днів = 222,75 грн.

- травень 2012 року 0 грн. (заборгованість відсутня);

- червень 2012 року 0 грн. ( заборгованість відсутня);

- липень 2012 року 7 грн. 50 коп. х 1% х 31 день = 2,48 грн.

- серпень 2012 року 0 грн. ( заборгованість відсутня);

- вересень 2012 року 790,75 грн. х 1% х 30 днів = 237,30 грн.

- жовтень 2012 року 0 грн. ( заборгованість відсутня);

- листопад 2012 року 796,0 грн. х1% х 30 днів = 238,80 грн.

- грудень 2012 року 0 грн. ( заборгованість відсутня);

- січень 2013 року 0 грн. ( заборгованість відсутня);

- лютий 2013 року 774 грн. х 1% х 28 днів = 216,72 грн.

- березень 2013 року 827,0 грн. х 1% х 31 день = 256,37 грн.

- квітень 2013 року 827,0 грн. х 1% х 30 днів = 248,10 грн.

- травень 2013 року 827,0 грн. х 1% х 31 день = 256,37 грн.

- червень 2013 року 827,0 грн. х 1% х 30 днів = 248,10 грн.

- квітень 2014 року 1345,50 грн. х 1% х 30 днів = 403,80 грн.

- травень 2014 року 18,0 грн. х 1% х 31 день = 5,58 грн.

- червень 2014 року 1356,25 грн. х 1% х 30 днів = 406,87 грн.

- липень 2014 року 9,75 грн. х 1% х 31 день = 3,02 грн.

- грудень 2014 року 1603,50 грн. х 1% х 31 день = 497,24 грн.

Відтак загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3989,63 грн., а саме:

308,45+204,89+230,25+222,75+2,48+237,30+238,80+216,72+256,37+248,10+256,37+248,10+ 403,50+5,58+406,87+3,02+497,24 = 3989,63 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині механізму проведення розрахунку відхиляються колегією суддів, оскільки наданий позивачем розрахунок, який виконано Аудиторською фірмою «ГЛОБАЛ Україна», не відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у справі за №6-94цс15 від 01 липня 2015 року.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з»ясування судом обставин справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3989 грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат, пов»язаних із сплатою судового збору 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов