УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 21 000,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,90 % річних та кінцевим строком повернення до 22 вересня 2017 року.

Крім того, 26 червня 2008 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_6 кредит у сумі 4 500,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 15,00 % річних кожного місяця та кінцевим строком повернення до 20 червня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за зазначеними вище кредитними договорами між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 145031 від 26 вересня 2007 року та договір поруки № 214107 від 26 червня 2008 року, відповідно до яких ОСОБА_7 зобов'язувався перед позивачем відповідати солідарно за виконання ОСОБА_6 усіх її зобов'язань в повному обсязі, що виникли із зазначених вище кредитних договорів.

Позивач зазначав, що ОСОБА_6 порушує взяті на себе договірні зобов'язання, не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах протягом тривалого часу, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість у розмірі: за кредитним договором № 0 від 26 вересня 2007 року по кредиту та процентах у розмірі 11 073,31 доларів США, та по пені у розмірі 4 671,97 грн; за кредитним договором № 0 від 26 червня 2008 року по кредиту та процентах у розмірі 1947,81 доларів США та по пені у розмірі 1053,09 грн, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0 від 26 вересня 2007 року у сумі 11 073,31 доларів США, що за курсом НБУ становило 175 804,63 грн та пеню в сумі 467,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0 від 26 червня 2008 року у сумі 1 947,81 доларів США, що за курсом НБУ становить 30 924,27 грн та пеню в сумі 153,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про зміну судових рішень судів попередніх інстанцій в частині зазначення гривневого еквіваленту, виключивши з резолютивної частини зазначення гривневого еквіваленту стягнутої суми, а також про скасування оскаржуваних рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконали.

Зменшуючи розмір пені на підставі ст. 551 ЦК України, суди виходили з того, що ОСОБА_7 є пенсіонером, хворіє, отримує щомісячну пенсію, середньомісячний розмір якої становить 1 572,28 грн, відповідачі мають на утриманні дитину - дочку ОСОБА_8, яка навчається у вищому навчальному закладі, плата за що складає 19 490,00 грн щорічно, тобто мають періодичні значні матеріальні витрати.

Однак, із такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого Банк надав, а позичальник отримала 21 000,00 доларів США кредитних коштів, які зобов'язалася належним чином їх використовувати і повернути в строк не пізніше 22 вересня 2017 року, а також сплатити плату за кредит у порядку та в терміни, що встановлені графіком погашення, та 12,90 процентів річних за користування кредитними коштами, якщо не буде застосовано іншого порядку повернення кредиту.

26 червня 2008 року між ними також укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким кредитодавець надав позичальнику 4 500,00 доларів США кредитних коштів зі сплатою 15,00 % річних за користування коштами кожного місяця. ОСОБА_6 зобов'язалася повернути кредит в порядку та в терміни, що встановлені графіком погашення, але у будь-якому випадку повернути кошти не пізніше 20 червня 2017 року, якщо не буде застосовано інший порядок повернення кредиту.

З метою забезпечення повернення ОСОБА_6 коштів за кредитними зобов'язаннями між банком та ОСОБА_7 26 вересня 2007 року укладено договір поруки № 145031 та 26 червня 2008 року - договір поруки № 214107, за умовами яких поручитель зобов'язався відповідати солідарно за виконання позичальником усіх його зобов'язань за наведеними вище кредитними договорами.

У зв'язку з порушенням позичальником кредитних зобов'язань станом на 18 жовтня 2014 року заборгованість по поверненню кредитних коштів за договором від 26 вересня 2007 року № 0 складала 10 700,24 доларів США, з яких: 9 799,65 доларів США - кредитна заборгованість, у т.ч. прострочена заборгованість - 1 399,65 доларів США; 900,59 доларів США - прострочена заборгованість по процентах.

19 листопада 2014 року відповідачам надіслано письмові вимоги про сплату протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення простроченої заборгованості і простроченої заборгованості за процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Зазначені обставини залишилися не перевіреними судами попередніх інстанцій.

Крім того, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитними договорами саме у іноземній валюті.

Також з роз'яснень викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

При цьому суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення 26 березня 2015 року, наведеного не врахував та здійснив переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на 19 січня 2015 року, а також помилково навів вказані розрахунки і в резолютивній частині рішення.

Зменшуючи розмір нарахованої пені, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, враховували лише майновий стан поручителя - ОСОБА_7, при цьому залишивши поза увагою майновий стан іншого боржника - позичальника ОСОБА_6

Таким чином, допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук