Справа № 352/2736/14-ц
Провадження № 2/352/188/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Мотрук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Старокривотульської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Позивач подав позов до відповідача про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у січні 1976 року ним було побудовано житловий будинок у АДРЕСА_1. За цією ж адресою у березні 1991 року були побудовані допоміжні приміщення, влаштовано огорожу. На будинок разом із допоміжними будівлями та спорудами у жовтні 2014 року виготовлено технічний паспорт. Позивач вважає, що з січня 1976 року по теперішній час правомірно і відкрито володіє житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 у конфігурації, відображеній у технічному паспорті, стежить за його технічним станом, здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні послуги, зберігає всю існуючу документацію на будинковолодіння. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі виділені позивачу для обслуговування житлового будинку відповідно до рішення сесії Старокривотульської сільської ради від 29.12.1993 року. Право власності на будинок не оформлялося документально, оскільки положеннями постанови Ради Міністрів УРСР від 12.03.1981 року № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», які регулювали оформлення права власності на об'єкти нерухомості, завершені будівництвом, що діяла на момент завершення нами будівництва спірного будинку, не передбачалося для індивідуальних житлових будинків, побудованих у сільській місцевості. Таким чином, з січня 1976 року по теперішній час позивач фактично, правомірно і відкрито володіє житловимб удинком за адресою АДРЕСА_1 у конфігурації, відображеній у технічному паспорті, стежить за його технічним станом, здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні послуги, зберігає всю існуючу документацію на будинковолодіння (перед тим взявши участь у її оформленні) та 05.11.2014 року позивач звернувся до відповідача, про документальне підтвердження, факту, що позивач володіє та користується житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1, у чому було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинковолодіння.

Позивач у судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглядати за його відсутності, позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що у січні 1976 року ним було побудовано житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_1. За цією ж адресою у березні 1991 року були побудовані допоміжні приміщення, влаштовано огорожу. На будинок разом із допоміжними будівлями та спорудами у жовтні 2014 року виготовлено технічний паспорт. Позивач вважає, що з січня 1976 року по теперішній час правомірно івідкритоволодієжитловимбудинкомза адресою АДРЕСА_1 у конфігурації, відображеній у технічному паспорті, стежить за його технічним станом, здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні послуги, зберігає всю існуючу документацію на будинковолодіння. Дане будівництво велося на земельній ділянці, яка фактично перебувала у користуванні батьків Позивача, згодом самого Позивача, а 29.12.1993 року була надана Позивачу рішенням сесії Старокривотульської сільської ради у приватну власність для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується архівним витягом із протоколу 16 сесії ХХІ скликання Старокривотульської сільської ради народних депутатів від 29.12.1993 року. У зв'язку із вищевикладеними обставинами позивач вважає, що має право власності на житловий будинок та допоміжні будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1, відображені у технічному паспорті, оскільки з січня 1976 року володіє та безперервно користується ним як власник нерухомості, отже з підстав, вказаних у ст. 344 ЦК України набув право власності на цей житловий будинок, будівлі та споруди. 05.11.2014 року позивач звернувся до виконавчого комітету Старокривотульської сільської ради про документальне підтвердження, надання інформаційної довідки про те, що дійсно останній володіє та користується житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1, у чому було відмовлено. При цьому у довідці наданій Позивачу від 06.11.2014 року було вказано, що жодних доказів права власності позивача на цей будинок із будівлями та спорудами відповідач не бачив, а тому підтверджувати права власності позивача не буде.

Таким чином, відповідач не визнає право власності на належне позивачу майно - житловий будинок, допоміжні будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згіднозі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

ідповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормою ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальнадавність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю нанерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його в себе.тримає його в себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особіпід уже збудованенерухомемайно.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 344, 392, 397, 376 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, -

вирішив:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, сараї (6 шт.), огорожу, що розміщені за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається впродовж десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу впродовж десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський