Справа № 664/2465/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

в складі: судді Никифорова Є.О.,

при секретарі Імшеницькій К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до колективного підприємства «Комунальник», ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Ухвалою суду провадження у справі в частині вимог до колективного підприємства «Комунальник» закрито у зв'язку з ліквідацією юридичної особи та відсутність правонаступників та залучено до участі у справі замість ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його правонаступника - спадкоємця за законом ОСОБА_3.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 06.05.2002 року між колективним підприємством «Комунальник», в особі його директора Дикул В.В., та ПП «ОСОБА_1», в особі ОСОБА_1, було укладено договір оренди майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме мозаїчного цеху, столярного цеху, складу, водонапірної башти з правом передачі майна у суборенду та правом викупу орендованого майна. На виконання умов вищевказаного договору 20 липня 2003 року ПП «ОСОБА_1» було здійснено оплату орендної плати за 2003-2014 роки у сумі 72 600,00 грн., що посвідчується платіжним дорученням № 125 від 20 червня 2003 року. 23 червня 2003 року між колективним підприємством «Комунальник» та ПП «ОСОБА_1» було укладено додаткову угоду до договору оренди від 06.05.2002 року. Пунктом 5 Додаткової угоди було встановлено, що виходячи з того, що сума плати за 12 років оренди майна складає 79 200 грн. (550*144 міс), що значно перевищує вартість орендованого майна - 18300 грн., сторони домовилися вважати вже виплачену орендну плату оплатою по викупу орендованого майна. Позивач вказує, що таким чином між ПП «ОСОБА_1» та КП «Комунальник» було здійснено двосторонній правочин щодо передачі права власності на майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, який відповідно до ст. 204 ЦК є дійсним, а право власності набуто правомірно. Крім того, з дати його вчинення цього правочину та на даний час вказаний правочин ні ким не було оскаржено, що також підтверджує правомірність його вчинення. Позивач вказує, що відповідно до п. 4.4, 5.2, 6.5 Договору від 22.07.2003 року та ст. 777 ЦК він має та мав право на першочергове придбання піднайманого майна, однак йому не було повідомлено про намір КП «Комунальник» здійснити повторне відчуження спірного майна. Про ліквідацію КП «Комунальника» та укладення договору купівлі - продажу майна позивач дізнався лише з листа № 6 від 28.02.2013 p., таким чином із цієї дати починається трирічний строк позовної давності, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів.

Позивач також вказує, що не зважаючи на той факт, що майновий комплекс було вже відчужено, 27.02.2009 року між колективним підприємством «Комунальник» та фізичною особою ОСОБА_6, було укладено договір купівлі - продажу майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці місцевої ради, до складу якої увійшли, зокрема, мозаїчний цех та склад. Зазначений договір було підписано ОСОБА_4, де його було вказано в якості директора підприємства (хоча відповідно до установчих документів директор може бути обраний лише загальними зборами, що не було зроблено, а відповідно вважати ОСОБА_4 директором КП «Комунальник» не має жодних підстав). Крім того на момент підписання вказаного договору відносно КП «Комунальник» тривала процедура ліквідації, а відповідно ОСОБА_4 не міг бути директором вказаного підприємства та укладати договори.

Також, відповідно п. 3 Договору від 27.02.2009 р. вказане в договорі мано продано за 30 000 грн., які покупець сплатив повністю до каси КП «Комунальник» до підписання договору. Однак жодних документів на підтвердження сплати за вказаним договором коштів немає, крім того, на момент укладення договору каси КП «Комунальник» у зв'язку з процесом його ліквідації вже не існувало та на підприємстві не працювало жодного працівника, що встановлено рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07.05.2007 p., що набрало законної сили.

Згідно п. 11.5 Статуту грошові кошти, які належить підприємству, включаючи виручку від продажу майна при ліквідації, розподіляється між членам підприємства у відповідності з їх вкладами в шестимісячний термін після опублікування інформації про її ліквідацію. 21.02.2005 року до ЄДРПОУ внесено запис про судове рішення щодо припинення юридичної особи КП «Комунальник» (рішенням Господарського суду Херсонської області від 02 жовтня 2003 року по справі № 13/477-ск постановлено скасувати державну реєстрацію КП «Комунальник»). Після 21.08.2005 року, з урахуванням максимально можливого шестимісячного строку, передбаченого чинним законодавством України та п. 11.5 Статуту, КП «Комунальник» навіть в особі його ліквідатора гр. Пунейка В.М. не мало законних підстав на укладення будь-яких угод, зокрема й щодо продажу нерухомого майна. Усі необхідні розрахунки були здійсненні після проведення загальних зборів членів підприємства, яке відбулося 21.06.2002 р. та до 21.02.2005 р. Таким чином позивач зазначає, що фактично продавцем не було жодним чином сплачено грошові кошти, а відповідно не було виконано істотні умови договору.

Крім того, КП «Комунальник» на час укладення договору від 27.02.2009 р. вже не був власником майна, а відповідно не мав права продажу майна.

Крім того, позивач вказує на те, що у зв'язку з тим, що КП «Комунальник» було ліквідовано, всі печатки та штампи підприємства також було знищено.

При укладені спірного договору купівлі-продажу відповідач використав недійсну (підробну) печатку.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.02.2009 р. майновий комплекс було відчужено на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Цюрупинської міської ради від 11.08.2008 року, що викликає у позивача сумнів в його законності у зв'язку із тим, що на час видачі свідоцтва про право власності КП «Комунальник» було ліквідовано та не мало майна.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_1, укладений 27.02.2009 року між колективним підприємством «Комунальник» та ОСОБА_6

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Надати для огляду оригінал платіжного доручення № 125 від 20 червня 2003 року позивач відмовився.

Представник позивача пояснила, що надати для огляду оригінал платіжного доручення № 125 від 20 червня 2003 року не вбачається можливим.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали та пояснили, що позивач фактично не має відношення до майна, право власності на яке перейшло до ОСОБА_3 за спірним договором, надані ним документи, зокрема, копія платіжного доручення № 125 від 20 червня 2003 року, викликає сумнів в їх достовірності. Не погоджується з доводами позивача, що майно було відчужено після ліквідації КП «Комунальник», оскільки запис про припинення юридичної особи внесений до ЄРДПОУ після укладення договору. Вважають, що договір купівлі-продажу майнового комплексу від 27.02.2009 року укладено відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначили, що оцінку доводам позивача вже неодноразово надавали суди в ході розгляду справ за участю сторін та порушень при укладенні спірного договору не встановлено. Крім того, відповідач ОСОБА_3, що майновий комплекс за договором купівлі-продажу від 21.07.2013 року було відчужено ОСОБА_10 Просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та в судовому засіданні пояснив, що обставин укладення спірного договору не пам'ятає. Зазначив, що на момент укладення договору у нього були необхідні повноваження, що підтверджується документально. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, що наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між колективним підприємством «Комунальник» та приватним підприємством «Спаи» 06.05.2002 року було укладено договір оренди предметом якого є майно, розташоване на земельній ділянці 860 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, а саме мозаїчний цех, столярний цех, склад, водонапірної башта, строком на 12 років. Також встановлено, що 23.06.2003 року між колективним підприємством «Комунальник» та приватним підприємством «Спаи» було укладено додаткову угоду до договору оренди майна від 06.02.2002 року. 22.07.2003 року між приватним підприємством «Спаи» та фізичною особою ОСОБА_1, було укладено договір піднайму майна, розташованого на земельній ділянці 860 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, а саме мозаїчного цеху, столярного цеху, складу, водонапірної башти. 27.02.2009 року між колективним підприємством «Комунальник» та фізичною особою ОСОБА_6, було укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці місцевої ради, до складу якого увійшли, зокрема, мозаїчний цех та склад. 15.02.2010 року до ЄДРПОУ внесений запис про припинення юридичної особи на підставі судового рішення, що не пов'язане з банкрутством відносно колективного підприємства «Комунальник».

Згідно з договором від 06.05.2002 року, строк оренди встановлювався строком на 12 років з правом передачі майна в суборенду та правом викупу орендованого майна (п.1.3), орендна плата встановлюється в розмірі 550 грн. на місяць (п.7.1), плата за комунальні послуги вноситься окремо (п. 7.2).

Пунктом 5.2 договору оренди від 06.05.2002 року також передбачено право викупу орендарем орендованого майна при умові внесення орендної плати в повному обсязі за весь період користування майном.

Згідно з умовами додаткової угоди від 23.06.2003 року до договору оренди від 06.05.2003 року, право викупу майна за договором оренди виникло 20.06.2003 року з дня внесення орендної плати за весь період оренди, що підтверджується платіжним дорученням № 125 від 20.06.2003 року (п.2); орендар має переважне право викупу орендованого майна перед іншими потенційними покупцями при умові виконання умов п. 5.2 договору оренди (п.3); документальне оформлення викупу орендар може здійснити в строк до 06.05.2014 року (п.4); сторони домовились виплачену орендну плату за весь строк оренди в сумі 79200 грн. платою з викупу орендованого майна (п.5).

Згідно з договором піднайму від 22.07.2003 року ПП «Спаи» передає, а громадянин ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування майно, розташоване на земельній ділянці 860 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1: мозаїчний цех, столярного цех, склад, водонапірна башта, що знаходилося в користуванні ПП «Спаи» на підставі договору оренди від 06.05.2002 року(п.1.1).

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

При таких обставинах суд критично ставитися до наданого позивачем доказу, а саме копії платіжного доручення № 125 від 20.06.2003 року про перерахування ПП «Спаи» на користь КП «Комунальник» 79200 грн. орендної плати в якості плати з викупу орендованого майна, оскільки оригіналу цього платіжного доручення суду не надано. Тому відсутні підстави вважати, що ПП «Спаи» дійсно було перераховано вказану суму на користь КП «Комунальник». Таким чином суд приходить до висновку, що ПП «Спаи» на момент укладення спірного договору залишалося орендарем, а не було власником майна. Порушення передбаченого ст. 777 ЦК України переважного права на викуп орендарем орендованого майна може бути підставою для пред'явлення орендарем відповідного позову, але це не є підставою визнання правочину недійсним (ст. 203 ЦК України). Проте, за таких обставин відповідну вимогу має заявити ПП «Спаи», а не позивач. При цьому суд враховує, що позивач ОСОБА_1 є суборендарем майна, що продано за спірним договором, а тому його права є похідними від прав орендатора.

Суд також не може прийняти до уваги положення пунктів 4.4 та 6.5 договору піднайму щодо переуступки всіх прав орендаря піднаймачу у разі його ліквідації, оскільки суборендарю на це потрібна згода орендодавця, а не орендаря. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем, але позивачем суду не надано жодних доказів правового статусу ПП «Спаи», а саме, що дане підприємство не ліквідовано.

Крім того, посилання позивача на рішення Цюрупинського районного суду від 23.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2014 року, щодо підтвердження сплати 79200 грн. орендної плати в якості плати з викупу орендованого майна суд не приймає до уваги, оскільки цим рішенням було відмовлено у позові з підстав пред'явлення позову до неналежного відповідача, а оцінка цим обставинам не надавалась. Крім того, у справі не приймала участь відповідач ОСОБА_3, а тому згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, позивач не звільняється від доказування цих обставин і вони підлягають доказуванню у даній справі на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивача укладенням спірного договору порушені не були, оскільки він не є стороною договору, а також, що позивач фактично не є належним позивачем, а тому позовні вимоги задоволенню не підлянають.

Крім того, безпідставними є позовні вимоги до ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що останній при укладенні спірного договору діяв не від свого імені, а від імені КП «Комунальник» як директор цього підприємства, також ОСОБА_4 не стороною договору, відповідно, не є учасником спірних правовідносин.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити за його необґрунтованістю.

Судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 215, 781 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 212-215, ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Никифоров