Справа № 697/2321/14-ц
№ пров. 2/697/54/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Хорошун О.В.

за участю секретаря с/з Десятник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Каневі, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою в квартирі зареєстровані: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_6, колишня дружина - ОСОБА_3 10.11.2011р. вступило в законну силі рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відповідач з того часу перестала проживати у цій квартирі та проживає за іншою адресою. В квартирі вона не з'являється, поштову кореспонденцію не отримує, комунальні послуги не сплачує. Будь-якої домовленості про збереження за ОСОБА_3 житлової площі за період її не проживання не існує. Просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 до початку судового розгляду звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину. Свій позов мотивує тим, що 09.08.2003р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу 02.04.2004р. ними за спільні кошти на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_2, вартість якої становила 37300грн. (що еквівалентно 7000 доларів США), але за спільною згодою квартира зареєстрована на праві власності на ОСОБА_2 При цьому при укладенні договору вони сплатили 4500 доларів США, а решту суми в розмірі 2500 доларів США оформили кредит, при цьому ОСОБА_3 давала письмову згоду на укладення угоди. В 2011 р. перебуваючи у шлюбі сторони придбали автомобіль НОМЕР_1, який також зареєстрований на чоловіка. Просить суд в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити. Визнати квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль НОМЕР_1 - спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 та автомобіля НОМЕР_1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 та автомобіля НОМЕР_1. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою суду від 15.10.2014р. відкрито провадження за зустрічним позовом та об'єднано його в одне провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 первісний позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підтримали та просили його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити за його безпідставністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 первісний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Підтримали та просили задовольнити зустрічний позов в повному розмірі.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_9 показав, що позивач та відповідач у шлюбі придбали квартиру. Так як повної суми для придбання квартири у них не було він як батько відповідача позичив кошти в сумі 2000 доларів США та дав їх своїй доньці (відповідачу по справі). Даний факт підтверджує надана ним розписка. Кошти позичив у своєї племінниці.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю відповідача та пояснила, що донька ОСОБА_3 прийшла до них і попросила допомогти їм коштами для придбання квартири. Вони позичили кошти у чоловікової племінниці в сумі 2000 доларів США.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що в 2004р. до неї звернувся ОСОБА_9, який є її дядьком та попросив позичити йому кошти в сумі 2000 доларів США, для того щоб допомогти своїй доньці у придбанні квартири.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона як довірена особа займалася продажем квартири за АДРЕСА_1 у м. Каневі і всі перемови, стосовно купівлі зазначеної квартири, які проводилися протягом місяця, так як декілька раз змінювався курс долара і відповідно змінювалася ціна на квартиру, з нею вів саме ОСОБА_2 Квартиру придбав позивач по справі ОСОБА_2. Він продав свою нерухомість і додав частину коштів для придбання квартири.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Порушене перед судом питання регулюється спеціальним Цивільним кодексом України та положеннями Житлового кодексу Української РСР.

Матеріалами справи встановлене наступне:

З договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою від 02.04.2004р., зареєстрований в реєстрі № 1-57 та посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.7-8), що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_13, ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1

З рішення Канівського міськрайонного суду № 2-803/11 (а.с. 9), що між сторонами був зареєстрований шлюб 09.08.2003р. у відділі РАЦС по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №112 (а.с.32), та який розірвано 10.10.2011р.

Судом встановлено з довідки від 06.05.2014р. виконкому Канівської міської ради, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 уповноважений власник, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_5 - батько, ОСОБА_6- мати (а.с.10).

В первісному позові позивач просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України,

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом.

Враховуючи докази, оцінку яким суд дав вище, беручи до уваги принцип справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки ним та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

В зустрічному позові ОСОБА_3 ставить позовні вимоги про визнання спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_5 та автомобіль НОМЕР_1 - спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання права власності на 1/2 частину цього майна.

Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, що в період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою від 02.04.2004р., зареєстрований в реєстрі № 1-57 та посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.7-8), що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_13, ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували ОСОБА_2 житлову квартиру за АДРЕСА_6 загальною площею 68,1 кв. м. згідно Договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстровано в реєстрі за № 1-732. (а.с. 63)

27.02.2004 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу відчужив квартиру за АДРЕСА_6 який посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстровано в реєстрі за № 1-263.(а.с.65)

Згідно п. 2.1 Договору купівлі-продажу від 27.02.2004р. продаж квартири за домовленістю сторін вчинена за 43646 грн.

02.04.2004 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою від 02.04.2004р., зареєстрований в реєстрі № 1-57 та посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.7-8), та придбав у ОСОБА_13, ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1

З п. 2.1 договору купівлі-продажу від 02.04.2004р. вбачається, що продаж вчинено за домовленістю першої та другої сторони за 37300грн., що еквівалентно 7000 доларів США, із яких Покупець передає Продавцям 23975 грн., що еквівалентно 4500 доларів США до підписання цього договору, а 13325 грн., що еквівалентно 2500 доларів США, Покупець зобов'язується передати Продавцю на протязі п'яти банківських днів, після одержання кредиту в банку.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, житлова квартира за АДРЕСА_1 у м. Каневі Черкаської області, була придбана ОСОБА_2 за кошти, які він отримав від продажу житлової квартири за АДРЕСА_6 що була раніше йому подарована батьками.

Суд критично оцінює доводи позивача за зустрічним позовом щодо вкладення нею коштів у сумі 2000 доларів США при придбанні спірної квартири, які їй були надані ОСОБА_9 та отримані в борг від ОСОБА_11 згідно розписки від 31.03.2004р. (а.с.70), оскільки в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, що вказані кошти були отримані саме ОСОБА_3 та витрачені на придбання спірної квартири.

Крім цього, суд звертає увагу, що про договір позики (розписку) ОСОБА_3 вказує 14.01.2015р., хоча справа в провадженні суду знаходилась із вересня 2014 року.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є родичами позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, а тому суд ставить під сумнів походження наданої у судовому засіданні копії розписки про одержання коштів ОСОБА_9 для придбання квартири доньці ОСОБА_3 (а.с. 70)

Що стосується позовних вимог про визнання спільним майном подружжя автомобіль НОМЕР_1 - спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання права власності на 1/2 частину цього майна, то судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 22.03.2011р. власником автомобіля НОМЕР_1 є ОСОБА_5.

Як вже зазначалося шлюб між сторонами був розірваний 10 жовтня 2011 року, а отже автомобіль вибув з спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період їх шлюбу, а тому він не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину не підлягає до задоволення.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовів та не можливість їх задоволення в повному обсязі, оскільки сторонами в справі не надано суду доказів на обґрунтування позовних вимог та обставин на які вони посилаються, їх доводи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О . В . Хорошун