АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 267 /2015р. Головуючий у І інстанції Борденюк В.В.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов'язки Генерального директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" Сарафонова Олександра Володимировича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежилу будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв.м та визнання права власності на нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м. , що знаходиться на АДРЕСА_2.

При цьому позивач посилався на те, що 14 жовтня 2010 року він уклав з відповідачем договір будівельного підряду № 5 відповідно до якого відповідач зобов'язувався виконати роботи з будівництва нежилої будівлі, що знаходиться на АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв.м. та нежилої будівлі, що знаходиться на АДРЕСА_2 загальною площею 110,6 кв.м., а , а позивач зобов'язувався сплатити відповідачу вартість будівельних робіт на суму 1 000 000 грн. в строк до 31 грудня 2013 року.

Відповідач виконав будівельні роботи , а 14 лютого 2012 року направив позивачу вимогу, яка останнім отримана 01 березня 2012 року про сплату вартості будівельних робіт та попереджав, що у випадку невиконання його вимог та несплату вартості будівельних робіт, відповідно до п.2.4 договору будівельного підряду №15 від 14 жовтня 2010 року до нього перейде у власність нежила будівля , що знаходиться на АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв.м. та нежила будівля, що знаходиться на АДРЕСА_2 загальною площею 110,6 кв.м..

Посилаючись на те, що право позивача на спірні нежилі приміщення оспорюються відповідачем, просив визнати за ним право власності на нежилу будівлю, що знаходиться на АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв.м. та нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_2.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2013 року виправлено описку у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2013 року та вважати правильним адресу будинку " АДРЕСА_3"( а.с. 29)

У апеляційній скарзі т.в.о. генеральний директор КП "Плесо" Сарафонов О.В. просить рішення суду скасувати, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

При цьому посилається на те, що КП " Плесо" не приймало участь у справі, але цим рішенням суд вирішив про його права та обов'язки, оскільки згідно рішення Київради від 22 січня 2009 року " Про використання земель водного фонду та прибережних смуг у м. Києві " та розпорядження виконавчого органу Київради ( КМДА) від 04.02.2009 року № 111 " Про передачу на баланс та закріплення за КП "Плесо" водних об'єктів та оформлення земель водного фонду м. Києва " КП " Плесо" є користувачем затоки " Галерна " на р. Дніпро .

Вздовж берега Галерної затоки на АДРЕСА_3 на земельній ділянці площею 0,2 га ФОП ОСОБА_2 проведено будівельні роботи зі зведенням комплексу будівель та споруд , які використовуються під заклад громадського харчування.

Зазначені споруди частково розміщенні на бетонних фундаментах та на земельній ділянці в межах прибережної захисної смуги, яка затверджена рішенням Київради від 21.05.2009 № 461/1517 та від 29.04.2010 № 606/044 .

Посилаючись на ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України, КП " Плесо" просило відновити його порушені права як землекористувача затоки " Галерна " на річці Дніпро.

Заслухавши доповідача, показання представника КП " Плесо " Проценка П.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, представника ОСОБА_2 ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги , як безпідставної, прокурора Олійника А.Д., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити , оскільки нежилі приміщення площею 110,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 знаходяться на земельній ділянці водного фонду , яка перебуває у власності територіальної громади міста Києва та передана рішенням Київської міської ради від 22.01.2009 № 38/1093 та розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) від 04.02.2009 №111 у користування КП " Плесо", перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та дослідивши надані представником КП " Плесо " докази, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що КП "Плесо " на підтвердження порушення оспорюваним рішенням його прав надала суду апеляційної інстанції розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 04.02.2009 року № 111 " Про передачу на баланс та закріплення за КП " Плесо" водних об'єктів та оформлення земель водного фонду м. Києва " .

Зі змісту цього розпорядження випливає, що з метою поліпшення благоустрою на малих річках, струмках, ставках та інших водних об'єктах зобов'язано вжити заходи щодо закріплення за комунальним підприємством " Плесо" на праві господарського відання внутрішніх водних об'єктів , гідротехнічних споруд та оформлення земель водного фонду м. Києва .

Зобов'язано Комунальне підприємство в установленому законодавством порядку подати до Київської міської ради клопотання про передачу в користування земельних ділянок , на яких розташовані об'єкти, зазначені в п.1 розпорядження.

Забезпечити розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та їх погодження в установленому порядку .

Підприємства, установи та організації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) зобов'язано передати , а КП " Плесо" взяти на " баланс" внутрішні водні об'єкти та гідротехнічні споруди згідно з додатком .

На виконання зазначеного розпорядження та пункту 10 рішення Колегії виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) від 17.09.2010 Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація ) 01 грудня 2010 року видало наказ № 315 " Про закріплення майна комунальної власності територіальної громади м. Києва" , яким закріпило на праві господарського відання за КП " Плесо" внутрішні водні об'єкти та гідротехнічні споруди , згідно з додатком та зобов'язало його забезпечити контроль за збереженням та використання за цільовим призначенням закріплених об'єктів.

Згідно з Переліком внутрішніх водних об'єктів та гідротехнічних споруд, які закріплюються на праві господарського відання за КП " Плесо" ( далі - Перелік) останньому передано у Голосіївському районі м. Києва р. Дніпро ( о.Галерний ) , (р.Дніпро о. Галерний) ( п. 9,10 Переліку).

Зазначене свідчить про те , що КП " Плесо " є користувачем затоки " Галерна" на річці Дніпро.

Відповідно до Витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 29.05.2008 року Державному комунальному підприємству по охороні , утриманні та експлуатації внутрішніх водоймів м. Києва " Плесо" надано згоду на постійне користування ділянок під кодами 90 019 026 к, 90 019 027 к,90 019 028 к , 90 019 029 к вул. Набережно-Корчуватська ( мкр. Корчувате.) ( а.с.98).

Проте , як пояснив представник КП " Плесо" , оскільки грошові кошти не були виділені на забезпечення виконання п.п. 2.2, 2.3 розпорядження №111 від 04.02.2009 року Виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація ) межі земельних ділянок не були встановлені в натурі.

У судовому засіданні представником КП " Плесо " був наданий черговий кадастровий план, який був досліджений судом та встановлено, що нежилі будівлі, на які було визнано право власності за ОСОБА_2 знаходяться в межах прибережної захисної смуги.

Згідно статті 60 ЗК України , статті 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, з пояснень сторін та матеріалів справи випливає, що нежитлові приміщення , які за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року , знаходяться на прибережній захисній смузі .

Таким чином, нежитлові будівлі на АДРЕСА_3 знаходяться в прибережній захисній смузі, користувачем якої є КП " Плесо" .

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку , що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року порушені права КП " Плесо" , а тому підстав до закриття апеляційного провадження не встановлено.

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2, суд виходив з того, що право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо ) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна ) .

Проте з таким висновком суду погодитися не можна .

Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно , створене з додержанням вимог закону , та не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Правовідносини , що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі ( самочинному будівництві) були порушені , врегульовані спеціальною нормою , а саме : статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положенням частини другої статті 5 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" встановлено , якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатації об'єкта нерухомого майна , державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності " право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Отже , до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути права власності або користування на цю земельну ділянку.

ОСОБА_2 не надав суду доказів про те , що земельна ділянка , яка знаходиться на АДРЕСА_2 чи АДРЕСА_3 та на якій побудовані нежилі приміщення загальною площею 110,6 кв.м., надавалася позивачу у встановленому порядку у користування чи передавалася у власність.

За таких обставин, особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці , що не була їй відведена для цієї мети , не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Не є підставою до визнання права власності на нежилі приміщення і стаття 392 ЦК України, на яку послався суд задовольняючи позов.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" стаття 392 ЦК не регулює правовідносини щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

За таких обставин , рішення суду в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 підлягає скасуванню з відмовою у задоволені позову з наведених підстав.

А рішення суду в частині відмови у задоволені позову не підлягає скасуванню, оскільки КП " Плесо" не довело , що рішення в цій частині порушує його права.

До того доводи апеляційної скарги зводяться лише щодо незаконності рішення суду в частині задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов'язки Генерального директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" Сарафонова ОлександраВолодимировича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на нежилі приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_2 скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежилі приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: