Справа № 371/2352/14 Головуючий у І інстанції Рудик Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1379/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 56 24.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 8 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 вересня 2014 року, з метою придбання транспортного засобу - автомобіля GEELY EMGRAND EC8, він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу № 010879. На виконання умов договору позивачем у безготівковій формі було сплачено на користь відповідача 18 760 грн., в якості першого внеску за автомобіль та 93,80 грн. витрат за розрахунково - касове обслуговування. При укладенні вказаного договору, відповідачем було роз'яснено, що після сплати 10 % вартості автомобіля йому буде переданий предмет лізингу в першій половині жовтня 2014 року. Однак, в подальшому позивачу було відмовлено у передачі автомобіля з посиланням на те, що за умовами договору передбачено передача автомобіля після сплати 50 % його вартості. Позивач вважає, що зазначені дії відповідача суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та цивільного законодавства, є несправедливими, порушують принцип добросовісності, рівності прав та обов'язків сторін договору, а тому просив визнати договір фінансового лізингу № 010879 від 22 вересня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» недійсним, стягнути з відповідача сплачені грошові кошти в сумі 18 853, 80 грн. та понесені судові витрати за надання правової допомоги у сумі 2 000 грн.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 8 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19 січня 2015 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні підстави для її задоволення, що й у позовній заяві, додатково вказавши, що районний суд не надав належної правової оцінки його доводам про недійсність правочину та не застосував норми матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин не містить ознак недійсності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 22 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 010879 з додатками, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль GEELY EMGRAND EC8, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком до договору, вартістю 187 600 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених договором.

Пунктами 1.7. 1.8 вказаного договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувача (позивача) протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії по організації та оформлення даного договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу).

Згідно з п. 8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до цього договору.

Згідно ст. 9 договору лізингоодержувач - позивач по справі мав право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі - продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків.

Отже за умовами договору, для отримання автомобіля у лізинг ОСОБА_1 повинен був сплатити на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання також відшкодовувати вартість автомобіля періодичними платежами. При цьому, власником транспортного засобу за договором купівлі-продажу з продавцем є ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс».

На виконання умов договору про фінансовий лізинг позивачем у безготівковій формі було сплачено на користь відповідача 18 760 грн., в якості комісії за організацію договору та 93,80 грн. витрат за розрахунково - касове обслуговування, що підтверджується копіями квитанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Тобто, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Таким чином, відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції вірно врахував положення ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та порядок здійснення сплати лізингових платежів, що встановлений п. 1.7., п. 8.2.1. договору про фінансовий лізинг № 010879 від 22 вересня 2014 року та додатками до нього, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позовної заяви про недійсність правочину в даному випадку є необґрунтованими.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не зазначено поважних обставин, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими з наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві, оскільки сам договір містить 14 самостійних статтей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України «Про захист прав споживачів» повинен застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

При цьому слід звернути увагу не те, що кожен аркуш договору підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що свою чергу відповідає принципу свободи договору.

За таких обставин колегія суддів, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюються відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, вважає, що суд першої інстанціїу відповідності до вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України належним чином з'ясував фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору щодо, яка правова норма підлягає застосуванню для правовідносин, що виникли між сторонами, й зокрема те, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 8 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: