У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Державна реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції в Одеській області, про визнання договору довічного утримання припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до витягу про реєстрацію прав власності від 23 березня 2010 року. Попереднім власником квартири була ОСОБА_7, яка 02 червня 1999 року уклала та нотаріально посвідчила договір довічного утримання з ОСОБА_5 Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2004 pоку вказаний договір було розірвано. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, ОСОБА_4 просила визнати договір довічного утримання припиненим відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2004 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 02 квітня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. У свою чергу ОСОБА_5 зобов'язувалася довічно повністю утримувати

ОСОБА_7, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядати, надавати необхідну допомогу (а. с. 7).

На момент укладення договору довічного утримання від 02 квітня 1999 року були чинними норми ЦК Української РСР від 1963 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 128, 425 ЦК Української РСР від 1963 року з моменту укладання договору у ОСОБА_5 виникло право власності на квартиру.

Згідно зі ст. 428 ЦК Української РСР від 1963 року договір довічного утримання може бути розірвано лише за позовом однієї із сторін договору.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня

2004 року вказаний договір довічного утримання розірвано (а. с. 10).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2009 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2004 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 109).

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07 квітня

2010 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2012 року, позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання залишено без розгляду (а. с. 109).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а. с. 8).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада

2010 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2011 року, у позові ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на спірну квартиру відмовлено (а. с. 123-127).

Вказані обставини в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними.

Суди обґрунтовано дійшли висновку, що підстав для розірвання договору довічного утримання від 02 червня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не вбачається.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 липня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Журавель В.І.