УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", про скасування рішення Третейського суду,

встановив:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 року по справі № 280/14 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вказане рішення просила скасувати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що ПАТ "Укрсоцбанк" втратив своє право вимоги до неї, оскільки 29.07.2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Укрборг" було укладено генеральний договір № про стягнення строкової та простроченої заборгованості, у зв'язку з чим право вимоги перешило до ТОВ "Укрборг". Починаючи з того часу вона здійснювала погашення заборгованості на рахунок нового кредитора, однак ці суми не враховані. При постановленні рішення третейським судом не було перевірено надані позивачем розрахунки; позивачем не надано інформацію про алгебраїчну формулу, за якою було проведено розрахунок нарахованих сум, що позбавляє можливості їх перевірити. Крім того, курс долару США станом на складання розрахунку заборгованості та на момент звернення до суду відрізняються, що безпосередньої впливає на розмір позовних вимог. Розмір заборгованості вона не визнає. Сама резолютивна частина рішення не містить складових частин усієї суми боргу, що є порушенням законодавства України. В судовому засіданні вона не була присутня, оскільки повідомлення про розгляд справи отримала через 16 днів після ухвалення рішення. Таким чином, було порушено принцип рівності сторін та право на справедливий суд. Вважає, що третейський суд не можливо вважати повністю незалежним і безстороннім судом, оскільки він є пов'язаною особою щодо банку. Крім того, третейські суди втратили право розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на викладене, існуючий спір між сторонами не підвідомчій третейському суду навіть за наявності третейського застереження.

В судове засідання заявник не з'явилася, про день та час розгляду справи сповіщалася згідно норм процесуального законодавства.

Представник заінтересованої особи ПАТ "Укрсоцбанк" в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти поданої заяви заперечував, просив відмовити у задоволенні заяви з підстав викладених у письмових запереченнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи № 280/14 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, матеріали цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.03.2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А., відповідно до третейської угоди, винесено рішення, на підставі якого позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено повністю, на користь ПАТ "Укрсоцбанк" стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 1 020 534,33 грн. та третейський збір в сумі 10 605,34 грн.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту поданої від імені ОСОБА_1 вона вважає рішення третейського суду незаконним, мотивуючи це тим, що рішення прийнято з порушенням вимог діючого законодавства України.

Разом з тим, третейський суд діє на договірній основі, тобто між сторонами спору повинна існувати домовленість про передання спору на розгляд третейському суду. Дана третейська угода повинна бути оформлена належним чином і мати законну силу.

Як вбачається з матеріалів справи № 280/14 Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків, та підтверджується кредитним договором № 095018 від 27.03.2008 року, який укладено між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1; сторонами договору, погоджено питання про розгляд спорів, які виникають з приводу укладених договорів, а саме: суддями Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Судом не може бути прийнято до уваги посилання заявника на те, що розглянута справа третейським судом йому не підвідомча, у зв'язку з тим, що спори про захист прав споживачів не підсудні Третейському суду, оскільки, кредитний договір кваліфікується як двосторонній, консесуальний та оплатний. Предметом кредитного договору - є лише грошові кошти. Гроші, як предмет кредитного договору, відносяться до категорії речей, визначених родовими ознаками, які можуть вільно відчужуватися чи переходити від однієї особи до іншої. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Отже, застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство у системі кредитування.

Не приймається до уваги і посилання заявника на те, що ПАТ "Укрсоцбанк" не має права вимоги до ОСОБА_1, оскільки договору щодо відступлення права вимоги ТОВ "Укрборг" суду не надано.

Не приймають до уваги і інші обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх обґрунтувань, оскільки дані обставини не є підставою для скасування рішення третейського суду, як це передбачено ЦПК України.

Таким чином, суд вважає, що рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 280/14 від 28.03.2014 року прийнято у відповідності до вимог Закону України "Про третейські суди", розгляд справи відбувався в межах третейської угоди, яка укладена між сторонами у справі, і яка не визнана компетентним судом недійсною.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 28.03.2014 року по справі № 280/14 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 51, 56 Закону України "Про третейські суди", ст.ст. 389-1- 389-6 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків у складі третейського судді Мороз О.А., відповідно до третейської угоди, від 28 березня 2014 року по справі № 280/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: