Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області, ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки і піклування Новобілокоровицької селищної ради, про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, рішення незаконним, визнання особи такою, що втратила право на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що вона зареєстрована та проживає з неповнолітніми дітьми у квартирі АДРЕСА_1. 24 квітня 2013 року ОСОБА_5 отримав ордер № 130 на зазначену квартиру відповідно до рішення Новобілокоровицької селищної ради Олевського району. На час отримання ОСОБА_5 зазначеного ордеру, останній не проживав і не проживає на даний час у вказаній квартирі, а зареєструвався у спірній квартирі лише після отримання ордеру - 22 травня 2013 року.

ОСОБА_4 просила суд визнати недійсними рішення Новобілокоровицької селищної ради та ордер від 24 квітня 2013 року № 130; визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області

від 26 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним ордер від 24 квітня 2013 року № 130, виданий на ім'я ОСОБА_5 на право зайняття двох кімнат, площею 27,28 кв. м та 47,34 кв. м, в квартирі АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За змістом вимог п. 28 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 із змінами, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в ст. 71 ЖК Української РСР.

Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням передбачено ст. 72 ЖК Української РСР.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_5, таким що втратив право користування спірною квартирою та ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач свої вимоги в цій частині належним чином не мотивувала, доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним приміщенням суду не надано.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.О. Леванчук
Т.О. Писана