Справа № 751/9864/14 Провадження № 22-ц/795/320/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Маслюк Н. В. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
при секретарі:Сахаровій К.О.,
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, її представників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третіх осіб - ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції апелянтом оскаржується з мотивів неправильної оцінки наявних в матеріалах документів, порушення судом вимог ст. 214 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, що надана нотаріусом заява ОСОБА_12 від 08.01.2003 року є згодою ОСОБА_12 на дарування ОСОБА_7 незакінченого будівництвом житлового будинку під літ. „Г-2", сараю „Б" та гаражу „Г", оскільки ОСОБА_13 дарував не частину домоволодіння АДРЕСА_1, а дарував незакінчений будівництвом житловий будинок під літ. „Г-2", сараю „Б" та гаражу „Г", що не являлося часткою домоволодіння АДРЕСА_1. Крім того, угода про відчуження жилого будинку, будівництво якого не закінчено, посвідчується за наявності рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або відповідної місцевої державної адміністрації про згоду на таке відчуження, проте таке рішення відсутнє. Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ст. 128 ЦК УРСР (що діяв на час вчинення договору дарування) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Натомість, передачу подарованого майна від ОСОБА_13 до ОСОБА_7 не було здійснено. ОСОБА_7 не прийняла його в дар, не зареєструвала даний договір в Чернігівському МБТІ, не займалася його добудовою, про що свідчить технічний паспорт на ці будівлі, складений 01.08.2014 року. Також апелянт зазначає, що ним належно доведено, що оспорюваний договір безпосередньо порушує його права як спадкоємця після смерті батька і матері, за спільні кошти яких і будувалися будівлі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, її представників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третіх осіб - ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Після оцінки фактичних обставин справи та визначення їх правового характеру, суд першої інстанції, врахувавши роз"яснення, викладені у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11. 2009 року „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", прийшов до правильного висновку, що при вирішенні даного спору відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст.48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року ), якою обґрунтовувалися позовні вимоги, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 01.08.1962 року ОСОБА_14 було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 540 кв.м для особистого житлового будівництва (а.с.39). На підставі даного рішення 16 серпня 1962 року відділ комунального господарства виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів уклав зі ОСОБА_14 договір про надання у безстрокове користування вищевказаної земельної ділянки (а.с.36-37). За даним договором ОСОБА_14 зобов'язувався побудувати житловий будинок з надвірними спорудами у відповідності з проектом забудови.

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова №5 від 23.01.1996 року, дозволено прийняти в експлуатацію житловий будинок ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 після завершення його переобладнання та перебудови на місці літньої кухні.

З технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що на одній земельній ділянці площею 540 кв.м розташований житловий будинок „А-1" з надвірними спорудами та недобудований житловий будинок „Г-2" з недобудованою прибудовою літ. „Г2-2" (а.с.9-11).

Як вбачається з копій свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер даруватель ОСОБА_14 (а.с.8), а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_12 (а.с.7).

Відповідно довідки КП „Чернігівське МБТІ" №2770 від 08.06.2010 року власниками будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_5 (1/16 + 3/16 + 9/16) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.01.2009 року №1-250, договору дарування від 06.03.2009 року № 1-918 та договору дарування від 07.03.2009 року № 770 та ОСОБА_15 (3/16) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2009 року № 1-556 (а.с.12).Як вбачається з інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1, опису об"єкта, право власності у даних осіб в т.ч. і позивача виникло на житловий будинок, зазначений в плані літерою „А-1" дерев"яний, загальною площею 75,6 кв.м. житловою площею 42,6 кв.м., з надвірними спорудами.

Згідно з Договором дарування від 08 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрованого в реєстрі за № 48, за життя ОСОБА_14 (батько позивача) подарував, а його донька обдарована ОСОБА_17 прийняла в дар незакінчений будівництвом житловий будинок літ. „Г-2", 100% готовності з недобудованою прибудовою літ. „Г2-2", процент готовності -25%, з надвірними спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок літ „А-1", незакінчений будівництвом житловий будинок літ. „Г-2", з надвірних будівель є : сарай „Б" вбиральня „В", гараж „Г", ворота. Будинок, що відчужується, належить дарувателю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності (а.с.5). При цьому в договорі дарування зазначено, що у власність обдарованої переходить незакінчений будівництвом житловий будинок літ. „Г-2", сарай „Б", гараж „Г".

Дарувальник ОСОБА_14 на момент укладення оспорюваного договору перебував у шлюбі зі ОСОБА_12 і нотаріусом 08.01.2003 року було отримано її письмову згоду на дарування частини домоволодіння АДРЕСА_1 дочці - ОСОБА_7 (а.с.28).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на земельній ділянці площею 540 кв.м по АДРЕСА_1 знаходилося два житлових будинки, один з яких вже був введений в експлуатацію відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва на праві особистої власності від 16.08.1962 року, тобто житловий будинок А-1 вже є закінчений будівництвом, а тому не заслуговують уваги твердження позивача про порушення нотаріусом п.54 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої Наказом Мін'юсту від 14.06.1994 року №18/5, оскільки незакінчений будівництвом житловий будинок „Г-2" знаходиться на цій же земельній ділянці. Крім того, при укладенні спірного договору дарування була дотримана нотаріальна форма (ст. 244 ЦК УРСР), при посвідченні договору нотаріусом встановлено особи сторін, їх дієздатність, договір підписано сторонами, нотаріусом року було отримано письмову згоду дружини дарувателя на дарування частини домоволодіння АДРЕСА_1. Також суд зазначив, що позивачем не доведено, в чому ж полягало порушення його прав та законних інтересів вчиненням правочину (договору дарування житлового будинку).

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову є вірними, враховуючи наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 243 ЦК Української РСР, який діяв на час спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Згідно ст.227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до положень ст.4 Закону України „Про власність" (чинного на час укладення оспорюваного договору дарування), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як вбачається з Акту прийняття індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету ради народних депутатів Новозаводського району №306 від 14 червня 1979 року, та Висновку про реєстрацію домоволодіння від 29 червня 1979 року, зазначене домоволодіння з належними йому господарськими спорудами та будівлями, яке розташоване на земельній ділянці розміром 540 кв.м., зареєстроване на праві особистої власності за ОСОБА_14 Таким чином, оскільки домоволодіння по АДРЕСА_1 було збудовано на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, було затверджено відповідний проект, та домоволодіння було прийнято до експлуатації, то у ОСОБА_14 виникло право власності на дане домоволодіння.

З дозволу виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 29 січня 1996 року №5 було дозволено прийняти в експлуатацію житловий будинок ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 після перебудови нежилого приміщення на місці літньої кухні, яка розміщена на присадибній земельній ділянці із житловим будинком, що був прийнятий в експлуатацію. Таким чином, після одержання за Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 16 серпня 1962 року документа, що посвідчує право на неї, ОСОБА_14 як власник правомірно зводив на зазначеній земельній ділянці будівлі та споруди, в т.ч. здійснив перебудову: на місці літньої кухні (нежиле приміщення) збудував житловий будинок літ. „Г-2" 100% відсотків готовності з недобудованою прибудовою. Отже, незакінчений будівництвом житловий будинок літ. „Г-2", який був подарований ОСОБА_14, знаходиться на відведеній для зведення житлового будинку земельній ділянці, його будівництво не є самочинним і у ОСОБА_14, як власника земельної ділянки та розташованого на ній домоволодіння, виникло право власності на зазначений будинок літ. „Г-2" 100% готовності, який може бути предметом договору дарування.

Враховуючи зазначене, є безпідставними доводи ОСОБА_5 та його представника про те, що ОСОБА_14 не був власником відчуженого ним за Договором дарування від 08 січня 2003 року житлового будинку літ. „Г-2" і не мав права обдаровувати ним свою дочку ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_5 набув право власності на зазначений житловий будинок на підставах, що не заборонені законом, і як власник розпорядився ним - відчуживши дане майно шляхом договору дарування своїй дочці, що відповідає змісту права власності.

Оскільки незакінчений будівництвом житловий будинок літ. „Г-2",100% відсотків готовності з недобудованою прибудовою літ. „Г2-2", процент готовності-25% з надвірними спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1, нажитий ОСОБА_14 під час шлюбу зі ОСОБА_12, то відповідно до положень ст.23 КпШС УРСР (який діяв при укладенні оспорюваної угоди), нею було надано згоду як другого з подружжя на укладення останнім 08 січня 2003 року Договору дарування зазначеного нерухомого майна своїй дочці ОСОБА_7(а.с.28).

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що є згода ОСОБА_12 на дарування своїй дочці ОСОБА_7 незакінченого будівництвом житлового будинку, оскільки ОСОБА_13 дарував не частину домоволодіння АДРЕСА_1, а дарував незакінчений будівництвом житловий будинок під літ. „Г-2", сарай „Б", та гараж „Г", що не являлися часткою домоволодіння АДРЕСА_1. Зазначене майно, яке дарував ОСОБА_18, належало йому разом з ОСОБА_12 на праві спільної сумісної власності, і остання як подружжя дала згоду в письмовій формі на укладення зазначеної угоди своїм чоловіком, тому приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу, оформляючи даний договір, пересвідчившись в законності його умов, цілей, встановивши істинну волю сторін договору та додержуючись спеціальних правил, установлених для відчуження спільного майна подружжя набутого у власність, правомірно посвідчив договір, в силу якого дарувальник ОСОБА_14 передав обдарованій ОСОБА_7 нерухоме майно у власність.

За життя ОСОБА_12, яка у відповідності зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.01.2009 року, є спадкоємцем 1/8 частки майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_14, не ставила питання про те, що внаслідок укладеного її чоловіком 08 січня 2003 року Договору дарування на відчуження майна, що їм належало на праві спільної сумісної власності порушені її права. Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем (який не був стороною договору) не доведено порушення його прав та законних інтересів укладенням фактично від імені його батьків угоди на перехід у власність від них до обдарованої - їхньої дочки ОСОБА_7 недобудованого жилого будинку „Г-2", розташованого в АДРЕСА_1.

Апеляційний суд вважає, що також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що дана угода щодо незакінченого будівництвом житлового будинку літ. „Г-2", 100% відсотків готовності відповідно до п.54 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року могла бути посвідчена за наявності рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про згоду на таке відчуження, оскільки на земельній ділянці по АДРЕСА_1, наданій ОСОБА_14 відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального жилого будинку від 16 серпня 1962 року, знаходиться житловий будинок, який вже прийнятий в експлуатацію і був зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_14, незакінчений будівництвом житловий будинок „Г-2" (на який дана згода виконавчого комітету на перебудову) знаходиться на цій же земельній ділянці і згода виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів на його відчуження не потрібна.

Оцінивши надані сторонами докази у відповідності із правилами ст.212 ЦПК України, врахувавши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги ОСОБА_5, та що при укладенні 08 січня 2003 року зазначеного Договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №48, не було порушено встановленого порядку вчинення громадянами й організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов"язків, невідповідності його вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що спір вирішено у відповідності з законом та на підставі досліджених у справі доказів, ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необгрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: