Справа № 453/769/14 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/920/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22ц-/783/3345/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 і її представника - адвоката Саміло Л.В.; Іваницької О.М. - сільського голови села Крушельниці;

ОСОБА_6 - представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_9 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року та додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з участю третіх осіб - Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сколівської районної державної адміністрації і відділу Держземагентства у Сколівському районі Львівської області, про усунення перешкод у користуванні проїздом та визнання недійсними рішень та акту.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 біля яких проходить заїзд загального користування, який веде до церкви Зіслання Святого Духа та яким вона з вини відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позбавлена можливості користуватися, оскільки саме вони закривають металеві ворота, самовільно встановлені на початку заїзду Крушельницькою сільською радою, на колодку. Зазначала, що даний заїзд є єдиним можливим заїздом до належних їй господарських будівель та споруд. Крім того, зазначила, що 10.12.2012 року Крушельницькою сільською радою було прийнято рішення № 156, яким було надано дозвіл на виготовлення детального плану території земельної ділянки для облаштування дороги до церкви Зіслання Святого Духа, а рішенням № 212 від 22.05.2013 року «Про затвердження детального плану території житлово-громадської забудови» даний план було затверджено. Наведені рішення вважає незаконними та таким, що порушують її права та інтереси як землекористувача, оскільки згідно детального плану території передбачається проведення реконструкції існуючого заїзду за рахунок частини земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні. Заперечуючи факт самовільного захоплення нею частини заїзду загального користування, відомості, вказані в акті земельної комісії Крушельницької сільської ради № 2 від 29.05.2012 року, вважає такими, що не відповідають дійсності. Одночасно вказала на те, що будучи власником домоволодіння користується земельними ділянками, а тому звернулась до Крушельницької сільської ради з заявою про закріплення таких за її господарством, в результаті чого Крушельницькою сільською радою було винесено рішення про закріплення за нею земельних ділянок згідно абрису сільської ради за 01.01.1995 рік, який вона вважає незаконним, оскільки такий було складено сільським головою одноосібно та містить відомості щодо площ земельних ділянок, які не відповідають дійсності. За наведених обставин просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні нею заїздом загального користування та визнати недійсними акт земельної комісії Крушельницької сільської ради № 2 від 29.05.2012 року, а також рішення Крушельницької сільської ради від 03.07.2012 року № 141 «Про затвердження акту земельної комісії № 2 від 29.05.2012 року», від 10.12.2012 року № 156 „Про надання дозволу на виготовлення детального плану території земельної ділянки для дороги до церкви Зіслання Святого Духа", від 22.05.2013 року № 212 «Про затвердження детального плану території житлово-громадської забудови» та від 10.02.2014 року № 271 «Про розгляд заяви ОСОБА_9» (а.с. 3-8).

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року позов ОСОБА_9 частково задоволено.

Зобов'язано Крушельницьку сільську раду Сколівського району Львівської області усунути перешкоди у користуванні заїздом загального користування по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановлених металевих воріт.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 181-183).

Додатковим рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року зобов'язано Крушельницьку сільську раду усунути перешкоди у користуванні заїздом загального користування по АДРЕСА_1, що знаходиться біля будинковолодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самовільно встановлених металевих воріт.

Стягнуто з Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області у користь ОСОБА_9 судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп., пов`язані із сплатою судового збору (а.с. 223).

Вище згадані рішення і додаткове рішення оскаржила позивачка ОСОБА_9

Апелянт просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що жодної земельної ділянки вона не захоплювала, а абрис за 1995 рік вважає підробленим документом.

Звертає увагу на те, що припис Державної інспекції сільського господарства у Львівській області про звільнення нею захопленої земельної ділянки площею 0,01 га постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2014 року було скасовано, як незаконний (а.с. 188-196).

В апеляції на додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року позивачка просить це додаткове рішення „в частині задоволення (її) позову про зобов'язання Крушельницької сільської ради щодо демонтажу металевих воріт" скасувати, покликаючись на те, що „зобов'язання до виконання рішення суду в добровільному порядку не буде виконуватись сільською радою, а виконання рішення в примусовому порядку призведе до звернення із заявами до суду та затягування у вирішенні питання" (а.с. 226-227).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01 квітня 2010 року у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що:

· положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування „вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень;

· положення пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

· положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на „спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

·

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України, а також статтею 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", пунктом 5 якої до таких повноважень у сфері регулювання земельних відносин віднесено і вирішення земельних спорів.

А у відповідності до п. 34 частини 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, приймаючи 03.07.2012 року рішення № 141 „Про затвердження акту земельної комісії № 2 від 29.05.2012 року" з приводу земельного спору, який виник між церковним комітетом церкви Зіслання Святого Духа та ОСОБА_9 (позивачкою), Крушельницька сільська рада діяла як суб'єкт владних повноважень, а відтак спір, пов'язаний з оскарженням згаданих рішення та акту, належить до публічно-правових спорів, на який поширюється компетенція адміністративних судів, а тому він мав би розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи 10.12.2012 року рішення № 156 „Про надання дозволу на виготовлення детального плану території земельної ділянки для дороги до церкви Зіслання Святого Духа", а у подальшому (22.05.2013 року) - рішення № 212 «Про затвердження детального плану території житлово-громадської забудови»,Крушельницька сільська рада такождіяла як суб'єкт владних повноважень, а відтак спір, пов'язаний з оскарженням згаданих рішення та акту, також належить до публічно-правових спорів, на який поширюється компетенція адміністративних судів, а тому він мав би розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вище наведене стосується також і спору з приводу оскарження позивачкою рішення Крушельницької сільської ради від 10.02.2014 року № 271 „Про розгляд заяви гр. ОСОБА_9", прийнятого за підсумками розгляду заяви останньої про „закріплення" (?) за нею ряду земельних ділянок.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо підсудності справи, яке призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними вище згаданих рішень Крушельницької сільської ради, а такожакту земельної комісії № 2 від 29.05.2012 року, - з підстав, що встановленні ст.ст. 205 п.1, 310 ЦПК України, - підлягає скасуванню із закриттям в цій частині провадження у справі.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року в частині зобов'язання Крушельницької сільської ради усунути перешкоди у користуванні заїздом загального користування по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановлених металевих воріт ніким з учасників процесу не оскаржувалося.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року дану справу (з урахуванням доводів апеляційного скарги ОСОБА_9 стосовно невирішення судом першої інстанції питання про судові витрати) було повернуто до суду першої інстанції - для ухвалення додаткового рішення по розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року було вирішено питання по розподілу судових витрат, а також фактично продубльовано рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року в частині зобов'язання Крушельницької сільської ради усунути перешкоди у користуванні заїздом загального користування по АДРЕСА_1, що знаходиться біля будинковолодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самовільно встановлених металевих воріт, чим фактично повторно задоволено позовну вимогу ОСОБА_9 з цього приводу.

Оскаржуючи додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року у вище згаданій частині, апелянт покликається на те, що „зобов'язання до виконання рішення суду в добровільному порядку не буде виконуватись сільською радою, а виконання рішення в примусовому порядку призведе до звернення із заявами до суду та затягування у вирішенні питання".

Чинним законодавством передбачено порядок виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в примусовому порядку - у випадку, якщо таке відповідачем (боржником) не виконується в добровільному порядку, а відтак колегія суддів вище наведені доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року визнає надуманими і такими, що не заслуговують на увагу.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 205 п.1, 303, 307 ч.1 п.п. 1 і 4, 308, 310 ч.1, 314 ч.1 п.п. 1 і 3, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними:

· акту земельної комісії Крушельницької сільської ради № 2 від 29.05.2012 року;

· рішення Крушельницької сільської ради від 03.07.2012 року № 141 «Про затвердження акту земельної комісії № 2 від 29.05.2012 року»;

· рішення Крушельницької сільської ради від 10.12.2012 року № 156 „Про надання дозволу на виготовлення детального плану території земельної ділянки для дороги до церкви Зіслання Святого Духа";

· рішення Крушельницької сільської радивід 22.05.2013 року № 212 «Про затвердження детального плану території житлово-громадської забудови»;

· рішення Крушельницької сільської ради від 10.02.2014 року № 271 „Про розгляд заяви гр. ОСОБА_9",

- скасувати і в цій частині закрити провадження у справі.

В решті рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року відхилити та залишити додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: