Провадження № 2/537/7/2015
Справа № 537/754/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2015 р. Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що в 2011року між ним та відповідачем було досягнуто усної угоди про оплатне придбання ним у відповідача права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, загальною площею 24кв.м. При цьому відповідач ОСОБА_3 запевнив позивача в тому, що на момент досягнення домовленості він є Орендарем зазначеної земельної ділянки та наділений повноваженнями на продаж права оренди.

08 вересня 2011року він передав відповідачеві ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 15000доларів США за відмову ОСОБА_3 від права користування земельною ділянкою загальною площею 24 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 отримав від нього кошти в зазначеній сумі, про що власноручно написав розписку, якою засвідчив той факт, що він отримав від ОСОБА_1 суму, еквівалентну 15000доларів США за відмову від частини земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3 під будівництво. При написанні розписки ОСОБА_3 не зазначив адреси місця знаходження земельної ділянки та її площу, мотивуючи тим, що в цей день ним було нотаріально посвідчено заяву на вилучення земельної ділянки із його землекористування з зазначенням площі та місця знаходження земельної ділянки, а розпискою він засвідчив факт отримання грошових коштів за відмову від права користування земельною ділянкою.

В той же день, 08.09.2011року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 1589 було засвідчено заяву гр.ОСОБА_3 на ім.*я міського голови Кременчуцької міської ради, відповідно до якої ОСОБА_3 надав згоду суміжному землекористувачу - ОСОБА_1 на вилучення зі свого землекористування земельної ділянки, площею 11 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 13кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з метою оформлення фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 права користування зазначеними земельними ділянками.

Вважає, що станом на день написання ОСОБА_3 розписки про отримання від нього грошових коштів та нотаріального посвідчення заяви про відмову від права користування земельною ділянкою, тобто станом на 08.09.2011року у відповідача ОСОБА_3 взагалі було відсутнє право користування земельною ділянкою від якого відповідач отримавши грошові кошти відмовлявся. Вважає, що відповідач безпідставно отримав від нього грошові кошти в розмірі 15000доларів США.

04 листопада 2013року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_3 було направлено вимогу про повернення в десятиденний строк з дня отримання вимоги безпідставно отриманих грошових коштів, але вимога не виконана, а тому вимушений звернутися до суду .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, прохали суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували, надали суду письмові заперечення та пояснили наступне. 08.12.2009р. ОСОБА_3, укладено договір оренди землі загальною площею 278 кв.м. в тому числі по угіддях: графа59 - землі відведені під будівництво. 27.01. 2010р. укладений договір був зареєстрований у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі вчинено запис №46.

Також 27.01.2010р. зазначена земельна ділянка була передана відповідачу Актом прийому - передачі в строкове платне користування , площею 278кв.м. з метою будівництва навісу для пасажирів з двома торгівельними павільйонами на зупинці громадського транспорту «Центр» по АДРЕСА_1 терміном на 2 роки.

Зазначений договір оренди землі укладений терміном на 2 роки, а це враховуючи момент передачі згідно акту прийому-передачі та моменту реєстрації у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» до 27.01.2012року.

Згідно строй генплану, погодженого 29.09.2008р., відведена земельна ділянка, на якій планувалося будівництво торгівельних павільйонів із загальним навісом, проходила вздовж АДРЕСА_1. Судом прийнято до уваги, що відповідно до пояснень відповідача навіс зупинки громадського транспорту, зведення якого планувалося над павільйонами, повинен був монтуватися майже вздовж стін вищезазначених житлових будинків.

28.09.2010р., за № К110-10, ОСОБА_3 був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт «з будівництва навісу для пасажирів з двома торгівельними павільйонами на зупинці громадського транспорту «Центр» по АДРЕСА_1». Вся документація та готовність для початку будівельних робіт у ОСОБА_3, але до нього звернувся гр. ОСОБА_1 та повідомив , що він придбав собі частину нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 і має намір будувати окремий вихід з цього приміщення, а встановлення позивачем навісу громадського транспорту унеможливлює йому збудувати окремий вихід. Йому також потрібна частина земельної ділянки, відведеної позивачем під будівництво, для будівництва сходів. Даний факт не заперечується позивачем.

ОСОБА_1 було запропоновано ОСОБА_3 варіант відмови від частини земельної ділянки, відведеної під будівництво навісу, площею 11квм. та 13кв.м., з боку нежитлового приміщення, що знаходиться в його власності вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 та суму грошей еквівалентну 15000(п'ятнадцять тисяч доларів).

08.09.2011р. ОСОБА_1 була написана розписка про отримання грошей та вчинена нотаріальна посвідчена заява про згоду вилучення з його користування частин земельної ділянки розміром 11кв.м. та 13 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1.

На день написання розписки та нотаріальної заяви (08.09.2011р), ОСОБА_1 мав право користування земельними ділянками,відповідно до договору оренди, дія укладеного договору оренди була до 27.01.2012року.

Посилання позивача на той факт, що згідно укладених договорів оренди відповідач мав право оренди на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 і не мав прав оренди на земельну ділянку АДРЕСА_1 також не відповідають дійсності. Згідно Свідоцтва НОМЕР_1 від 29.01.2007р. адреса АДРЕСА_1 присвоєна торгівельному павільйону, що повинен був розташований під навісом на зупинці громадського транспорту. Домовленість щодо відмови від частин земельної ділянки, площею 11 та 13 кв.м. та вчинений правочин (ст.ст.202, 203, 205 ЦК України)- письмова розписка на отримання суми грошей була лише стосовно прилеглої території до нежитлового приміщення, власником якого є ОСОБА_1 що знаходиться в будинку АДРЕСА_1. Прохали суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні залучений до участі в справі в якості третьої особи представник Кременчуцької міської ради пояснив, що надав суду матеріали по справі та при прийняті рішення полагається на розсуд суду

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника,представника третьої особи, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України, суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що 08.12.2009р. ОСОБА_3, укладено договір оренди землі, загальною площею 278 кв.м. в тому числі по угіддях: графа59 - землі відведені під будівництво.

27.01. 2010р. укладений договір був зареєстрований у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі вчинено запис №46.

Також 27.01.2010р. зазначена земельна ділянка була передана відповідачу Актом прийму - передачі в строкове платне користування площею 278кв.м. з метою будівництва навісу для пасажирів з двома торгівельними павільйонами на зупинці громадського транспорту «Центр» по АДРЕСА_1 терміном на 2 роки.

Зазначений договір оренди землі укладений терміном на 2 роки, а це враховуючи момент передачі згідно акту прийму-передачі та моменту реєстрації у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» до 27.01.2012року.

Згідно строй генплану, погодженого 29.09.2008р., відведена земельна ділянка, на якій планувалося будівництво торгівельних павільйонів із загальним навісом, проходила вздовж АДРЕСА_1. Судом прийнято до уваги, що відповідно до пояснень відповідача навіс зупинки громадського транспорту, зведення якого планувалося над павільйонами, повинен був монтуватися майже вздовж стін вищезазначених житлових будинків.

28.09.2010р., за № К110-10, ОСОБА_3 був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт «з будівництва навісу для пасажирів з двома торгівельними павільйонами на зупинці громадського транспорту «Центр» по АДРЕСА_1». Вся документація та готовність для початку будівельних робіт у позивача, але до нього звернувся гр. ОСОБА_1 та повідомив його, що він придбав собі частину нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 і має намір будувати окремий вихід з цього приміщення, а встановлення мною навісу громадського транспорту унеможливлює йому збудувати окремий вихід. Йому також потрібна частина земельної ділянки, відведеної йому під будівництво, для будівництва сходів. Даний факт не заперечується позивачем.

Позивачем було запропоновано відповідачу варіант відмови від частини земельної ділянки, відведеної під будівництво навісу, площею 11квм. та 13кв.м., з боку нежитлового приміщення, що знаходиться в його власності вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 та суму грошей еквівалентну 15000(п'ятнадцять тисяч доларів).

08.09.2011р. відповідачем була написана розписка про отримання грошей та вчинена нотаріально посвідчена заява про згоду вилучення з користування відповідача частин земельної ділянки розміром 11кв.м. та 13 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1.

Судом враховано, що на день написання відповідачем ОСОБА_3 розписки та нотаріальної заяви (08.09.2011р) він мав права користування земельними ділянками,відповідно до договору оренди, дія укладеного договору оренді була до 27.01.2012року.

Посилання позивача на той факт, що згідно укладених договорів оренди відповідач мав право оренди на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 і не мав прав оренди на земельну ділянку АДРЕСА_1 також не відповідають дійсності. Згідно Свідоцтва НОМЕР_1 від 29.01.2007р. адреса АДРЕСА_1 присвоєна торгівельному павільйону, що повинен був розташований під навісом на зупинці громадського транспорту. Домовленість щодо відмови від частин земельної ділянки площею 11 та 13 кв.м. та вчинений правочин (ст..ст.202, 203, 205 ЦК України)- письмова розписка на отримання суми грошей була лише стосовно прилеглої території до нежитлового приміщення, власником якого є ОСОБА_1 що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Судом враховано, що відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 29 березня 2011року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0072га для експлуатації та обслуговування нежилого приміщення та будівництва прибудови з окремим входом по АДРЕСА_1. Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 29 листопада 2011року внесено зміни до рішення п.1.9 рішення міської ради від 29 березня 2011року в частині надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежилого приміщення та будівництва прибудови з окремим входом по АДРЕСА_1 , а саме замість слів площею 0.0072га читати площею 85кв.м., що є підтвердженням надання земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, яка була надана відповідачу ОСОБА_3 у користування.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов*язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов*язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави також застосовуються до вимог про:

- повернення виконаного за недійсним правочином;

- витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

- повернення виконаного однією із сторін у зобов*язанні;

- відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов*язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов*язана повернути доходи. У разі безпідставно одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті :

· заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

· інше майно, якщо це встановлено законом.

Між тим, позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, позивач не довів факт того, що відповідач ОСОБА_3 безпідставно отримав грошові кошти від позивача ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 пояснював, що він дійсно відмовився від права користування земельною ділянкою, дана угода нотаріально посвідчена. Лише після спливу майже трьох років позивач звернувся з вимогою про повернення коштів, хоча за цей час дана земельна ділянка вилучена у відповідача, та передана позивачу.

Докази, зібрані по справі в їх сукупності, свідчать про те, що вимога позивача ОСОБА_1 безпідставна, не підтверджуються жодним доказом,правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Верховний Суд України в постанові від 02.10.2013 р. по справі № 6-88цс13 зазначив наступне: Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Верховний Суд України наголосив на тому, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (тобто відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Також, в постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-122цс14 Верховний Суд України зазначив, що, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

В цій же постанові Верховний Суд України наголосив на наступному: той факт, що, договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним. Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то судом помилково застосовано до них ст. 1212 ЦК України.

Виходячи з наведених обставин слід зазначити про те, що оскільки позивачем зазначені підстави позову, які мають характер договору, а судом встановлено, що правовідносини між сторонами справи носили характер договору, застосування ст.1212 ЦК України до правовідносин сторін є неможливим.

Керуючись ст.ст. 11, 218, 237, 261, 537, 1000, 1058, 1049, 1062, 1066, 1212 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 184, 212- 215 ЦПК України, Постановою Верховного Суду України від 02.10.2003 року по справі № 6-88цс13, Постановою Верховного Суду України від 24.09.2014 року по справі № 6-152цс14, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брала участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 лютого 2015року.