РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/459/15-ц

2/643/1501/15

25.02.2015 року Московський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді - Сиротникова Р.Є.,

при секретарі - Новаковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, - суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері похилого віку.

Позов мотивовано тим, що позивач є матір'ю відповідача ОСОБА_2 позивач є особою похилого віку, отримує мінімальну пенсію, інших доходів не має. Отримуваної пенсії позивачу не вистачає на харчування, лікування та оплату комунальних платежів. Разом із тим, відповідач за цим позовом є працездатною, є приватним підприємцем, має постійний дохід, але жодної матеріальної допомоги своїй матері не надає. Позивач вже понад десять років просить дочку оказувати їй матеріальну допомогу, однак вона на такі прохання не реагує. В зв'язку із чим просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 2000 грн. щомісяця за останні 10 років, тобто в сумі 240000 грн. та стягувати аліменти в такому ж розмірі і в подальшому.

Позивач в судове засідання не з'явилася, до його початку від представника позивача - ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правових послуг, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, вимоги позову підтримують.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову визнає.

Суд, ознайомившись із заявами представника позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд констатує, що обставини, які б звільняли сторін від обов'язку доказування у відповідності до ст.61 ЦПК України відсутні.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2 визнання відповідачем безпідставного позову не приймається.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір'ю відповідача ОСОБА_2

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Вказаним визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Законом визначені наступні підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Непрацездатність встановлюється медичною комісією. Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) та інваліди I, II та III груп.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого пенсійного віку, розміру отримуваної нею пенсії, відсутності в неї певних пільг, отримання субсидій, соціальних виплат тощо.

Доказів того, що позивач у встановленому законом порядку визнавалася інвалідами I, II або III груп у справі не має. Позивачем не надано до суду також і жодного доказу на підтвердження того факту, що вона протягом останніх десяти років зверталась до відповідача із вимогами про надання їй матеріальної допомоги.

За вказаних обставин суд констатує, що позивачем заявлено безпідставний позов, який задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212 - 215, ЦПК України, ст.. 51 Конституції України, ст.. 202 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сиротников Р.Є.