Справа № 639/7953/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю Дружнього підприємства Технологічної групи «Екіпаж», ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дружнього підприємства Технологічної групи «Екіпаж», ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, в якому просив суд визнати недійсним інвестиційний договір №КШ-1-172 від 05.01.2006 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05.01.2006 року між ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» та ОСОБА_1 було укладено інвестиційний договір №КШ-1-172, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалась внести інвестицію у будівництво будинку та прийняти квартиру та/або місце для стоянки, а ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» зобов'язався здійснити організацію будівництва, передати інвестору закріплену за ним квартиру та/або місце для стоянки.

08 червня 2006 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» було створено Фонд фінансування будівництва, виключно в рамках якого здійснювалась реалізація квартир в житловому будинку АДРЕСА_1.

При цьому представник позивача вказує, що ОСОБА_1 інвестування коштів в будівництво квартири АДРЕСА_1 через створений ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» та ПАТ «Укрсоцбанк» Фонд фінансування будівництва не здійснювалось, грошових коштів від неї на спеціальний рахунок ФФБ не надходило.

Рішенням апеляційного суду Харківської області встановлений факт розміщення об'єкту інвестування в житловому будинку №1, який запланований до будівництва в глибині будівельного майданчику.

На думку представника позивача, укладений між відповідачами інвестиційний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» не мав наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися інвестиційним договором, а договір має ознаки фіктивного правочину відповідно до ст. 234 ЦК України, у зв'язку з чим позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

03 листопада 2014 року представником відповідача ОСОБА_1 було подано письмові заперечення в яких було зазначено, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не є стороною правочину і не може надавати правову оцінку інвестиційному договору. Крім того, представник зазначив, що інвестиційний договір КШ-1-172 від 05.01.2006 року не може бути визнаний фіктивним, оскільки сторони договору тривалий час його виконували, та на підставі цього договору рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача, Матвійчук О.Т., який діє на підставі довіреності від 29.10.2014 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити. В подальшому в судовому засіданні був присутній також представник позивача Саргісян Р.І.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 16.04.2014 року в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, в подальшому в судовому засіданні також був присутній представник відповідача ОСОБА_5

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що 05 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» (Організація) та ОСОБА_1 (Інвестор) було укладено Інвестиційний договір №КШ-1-172. (а.с. 55-68)

Відповідно до п. 1.1 даного договору, інвестор зобов'язується внести інвестицію у будівництво Будинку в обсязі, порядку та строки, зазначені в договорі, та прийняти квартиру та/або місце для стоянки автомобіля, а також правовстановлюючі документи на них у Організації, після чого оформити їх у свою власність, а Організація зобов'язується здійснити організацію будівництва будинку, передати інвестору закріплену за ним квартиру та/або місце для стоянки автомобіля по Акту прийому-передачі відповідно до Попереднього плану квартири та/або місця для стоянки автомобіля, а також надати інвестору всі необхідні документи для оформлення квартири та/або місця для стоянки автомобіля у власність за умови своєчасного та повного виконання інвестором інвестиційних зобов'язань.

При цьому, Будинок в договорі - це житловий будинок з офісними приміщеннями, підземною автостоянкою по АДРЕСА_1, дозвіл на будівництво яких наданий згідно рішення Харківської міської ради від 27 квітня 2005 року № 78/05.

Згідно пункту 1.2 договору, доля інвестора виділяється в житловій частині будинку у вигляді квартири, а в нежитловій частині будинку у вигляді місця для стоянки автомобіля і не включає в себе площу іншої нежитлової частини будинку, площу інших квартир, площу інших місць загального користування, а також майно та обладнання, яке придбане Організацією в процесі будівництва як з метою управління та організації діяльності по договору, так і з метою будівництва будинку.

Квартира в договорі - житлове приміщення з визначеною площею, яке інвестор отримає у власність після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до Розділу 5 Додатку 1 до договору, загальна вартість внеску становить 3857,28 грн. в т.ч. ПДВ. Аналогічний розмір загальної вартості долі інвестора погоджений сторонами в пункті 1.5 договору.

Згідно Довідки про інвестування від 25.11.2008 року, ОСОБА_1 на виконання своїх зобов'язань за договором, повністю сплатила грошові кошти за будівництво об'єкту інвестування у сумі 3 857,28 грн. (а.с. 69)

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено належне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за інвестиційним договором. (а.с. 76-85, 171-175)

Також, даним рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру, яка має будівельний номер АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони взяли на себе зобов'язання спільно діяти для досягнення спільної господарської мети: будівництва квартири АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність», яким визначені загальні умови здійснення інвестиційної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиційна діяльність здійснюється на основі: інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності.

Статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестиціями є всі види майнових цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності для створення прибутку (доходу) або досягнення соціального ефекту.

Факт укладення ОСОБА_1 інвестиційного договору з ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» є рішенням ОСОБА_1 про вкладення інвестиційних грошових коштів в об'єкт будівництва (замовленням будівельних послуг) відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність» з метою подальшого отримання долі - частини площі будинку у вигляді загальної площі квартири у будинку.

Статтею 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), умови якого, відповідно до статті 18 цього Закону, зберігають чинність на весь строк його дії і у випадках зміни законодавства (окрім податкового, митного та валютного законодавства).

Метою внесення ОСОБА_1 інвестиції було набуття права власності на результат інвестиції, яка виражається у вигляді загальної площі відповідної квартири, в даному випаду квартири АДРЕСА_1.

Отже, уклавши інвестиційний договір ОСОБА_1 набула право на отримання у власність результату інвестиції на частину площі будинку у вигляді загальної площі квартири у житловому будинку, що не суперечить приписам частини 5 статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.10.2014 року встановлено, що у зв'язку з тим, що будівництво проінвестованого об'єкта нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1, є завершеним та введеним до експлуатації, інвестору, тобто ОСОБА_1, належить право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, як на окреме майно.

Також встановлено, що виходячи з приписів статті 328 та статті 334 Цивільного кодексу України інвестиційний договір № КШ-1-172 від 05 січня 2006 року є належним доказом законності набуття права власності позивачем на квартиру АДРЕСА_1, а від так зміна забудовника (замовника), яка відбулась внаслідок ухвалення рішення господарського суду Харківської області від 11 липня 2011 року по справі 5023/3306/11 в даному випадку не впливає на правову кваліфікації спірних правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 N 8, відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Представник позивача в судовому засіданні вказував, що інвестиційний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» не мав наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися інвестиційним договором, а договір має ознаки фіктивного правочину відповідно до ст. 234 ЦК України.

Проте, суд не погоджується з такими доводами представника позивача, та вважає їх безпідставними у зв'язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. (ст. 234 ЦК України)

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відтак, судом не було встановлено, що інвестиційний договір №КШ-1-172 від 05.01.2006 року вчинений сторонами умисно без наміру створення правових наслідків, навпаки ж судом встановлено, що інвестиційний договір фактично виконаний, оскільки ОСОБА_1 повністю сплатила грошові кошти за будівництво об'єкту інвестування, та її право власності на об'єкт інвестування визнано рішенням суду, що набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави вважати, що інвестиційний договір №КШ-1-172 від 05.01.2006 року є недійсним внаслідок його фіктивності, у зв'язку з чим і підстави для задоволення позову також відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 31, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК, ст. 203, 215, 234 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю Дружнього підприємства Технологічної групи «Екіпаж», ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович