Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Калинівського району Вінницької області в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Калинівської міської ради, комунального підприємства «Житловик», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, Калинівський районний сектор управління Державної міграційної служби, орган опіки та піклування Калинівської міської ради Вінницької області, про визнання актів незаконними та їх скасування, визнання ордеру на жиле приміщення та договору житлового найму недійсними, виселення та зняття з реєстрації за касаційними скаргами заступника прокурора Вінницької області, ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року прокурор Калинівського району Вінницької області звернувся в інтересах ОСОБА_1., ОСОБА_2 до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради від 22 лютого 2012 року № 43 та від 26 вересня 2012 року № 387, визнати недійсним ордер від 2 жовтня 2012 року № 1050 на житлове приміщення та договір житлового найму від 22 жовтня 2012 року, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи та перебували на квартирному обліку в виконавчому комітеті Калинівської міської ради та користувались правом позачергового одержання житла. Проте, за результатами проведеною прокуратурою Калинівського району Вінницької області перевіркою встановлено, що виконавчим комітетом Калинівської міської ради винесено рішення від 22 лютого 2012 року № 43 «Про постановку громадян на квартирний облік», згідно якого ОСОБА_3 поставлено на квартирний облік для першочергового отримання житла згідно Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» за відсутності відповідного висновку обласного протитуберкульозного диспансеру, який би підтверджував факт захворювання ОСОБА_3 або членів його сім'ї на хронічні захворювання, які б вимагали певних житлових умов. Крім того, рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради від 26 вересня 2012 року № 387 «Про надання квартири АДРЕСА_1ОСОБА_3» останньому на сім'ю у складі чотирьох членів сім'ї була надана вказана квартира, загальною площею 47,1 кв.м, до якої ОСОБА_3 з сім'єю вселився на підставі ордеру за № 1050 від 2 жовтня 2012 року з наступним укладенням 22 жовтня 2012 року договору найму житла. На його думку, вищезазначені рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради прийняті з порушенням чинного законодавства.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради від 22 лютого 2012 року № 43 «Про постановку громадян на квартирний облік» та рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради від 26 вересня 2012 року № 387 «Про надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3.».

Визнано ордер на житлове приміщення від 2 жовтня 2012 року № 1050, що виданий ОСОБА_3 з сім'єю з чотирьох осіб на право вселення в житлове приміщення, житловою площею 28,2 кв.м, яке складається з двох кімнат в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та договір найму житла від 22 жовтня 2012 року недійсними.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення та знято їх з реєстрації за вищевказаною адресою.

Додатковим рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 6 лютого 2015 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року, за апеляційними скаргами, поданими у жовтні 2014 року Калинівською міською радою, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 залишено без змін

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року задоволено апеляційну скаргу КП «Житловик», скасовано рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Крім того вказаним рішенням апеляційного суду скасовано ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 6 лютого 2015 року.

У касаційних скаргах заступник прокурора Вінницької області, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року скасувати, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 6 лютого 2015 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_3, при постановці на квартирний облік, надав медичний висновок та довідку Калинівської центральної районної лікарні щодо його захворювання на туберкульоз та відповідних рекомендацій про його проживання в окремому приміщенні; невідповідність наданих медичних документів та Інструкції про порядок видачі медичного заключення особам, що хворіють на хронічні захворювання, при яких вони не можуть проживати в комунальній квартирі або одній кімнаті з членами сім'ї, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров УССР від 8 лютого 1985 року № 52, не може свідчити про неправомірність дій ОСОБА_3, які за своїми наслідками тягнуть визнання ордеру на житло недійсним.

Невідповідність даних щодо місця проживання ОСОБА_3 не може слугувати підставою для визнання ордеру недійсним, оскільки відповідно до п. 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР на квартирний облік громадяни ставляться за місцем свого проживання. Місце реєстрації не є визначальним при наданні житла.

Колегія суддів з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не може.

Судами установлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_3 та його сім'ї на підставі рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради від 26 вересня 2012 року № 387 та на підставі ч. 1 ст. 16 Закону України «Про боротьбу з туберкульозом», оскільки його сім'я на той час проживала в гуртожитку Калинівського технологічного технікуму без ордеру і права на реєстрацію.

Згідно листа Калинівської міської ради від 2 вересня 2011 року ОСОБА_3, у зв'язку з виявленим у нього захворюванням на туберкульоз, було запропоновано виселитись із гуртожитку під гарантії, що їм буде надано інше жиле приміщення.

20 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернувся до міського голови м. Калинівка з заявою про постановку його на квартирний облік згідно Закону України «Про боротьбу з туберкульозом», до якої надав медичні довідки, які підтверджували його хворобу.

Рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради від 26 вересня 2012 року № 387 «Про надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3.» та на підставі ч. 1 ст. 16 Закону України «Про боротьбу з туберкульозом» ОСОБА_3 на сім'ю, яка складається з чотирьох осіб, було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз" та інших законодавчих актів України» від 22 березня 2012 року № 4565-VI внесено зміни до ряду законодавчих актів України, в т.ч. і до Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», який викладено в редакції Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз».

Стаття 16 Закону як в новій, так і в попередній редакції не містить жодних норм щодо постановки на квартирний облік та забезпечення окремим житлом осіб, що захворіли на туберкульоз.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачено державні гарантії у сфері протидії поширенню захворювання на туберкульоз у вигляді: Медичної допомоги, туберкулінодіагностики, хіміопрофілактики туберкульозу (далі - хіміопрофілактика) та санаторно-курортного лікування хворих на туберкульоз у державних і комунальних закладах охорони здоров'я, що здійснюються (надаються) безоплатно. Під час лікування хворі на туберкульоз безперебійно та безоплатно забезпечуються протитуберкульозними препаратами відповідно до їх переліку і обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Хворі на туберкульоз, а також малолітні і неповнолітні особи, інфіковані мікобактеріями туберкульозу, під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування у протитуберкульозних закладах безоплатно забезпечуються харчуванням за нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України. Крім того, ст.20 Закону визначено інші права та обов'язки хворих на туберкульоз.

Таким чином, надання житла ОСОБА_3 відбулось з порушенням вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.

Нормами ЖК України визначено, що ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до вимог ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами відомостей, що не відповідають дійсності, про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Статтею 117 ЖК України передбачені наслідки визнання ордера недійсним, такі як виселення без надання іншого жилого приміщення, надання жилого приміщення, яке особа раніше займала, та виселення з наданням іншого жилого приміщення.

Отже, ордер на жиле приміщення, з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення, може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте апеляційний суд, вирішуючи спір в частині вимог про визнання ордеру недійсним, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив фактичні обставини справи, не встановив статус спірної квартири.

Встановлено, що ОСОБА_3 було постановлено на квартирний облік з порушенням відповідного порядку, тобто він та його родина вселились до спірної квартири і проживають в ній на підставі ордеру, виданого з порушенням вимог закону, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у позові в цій частині.

Питання про виселення осіб взаємопов'язане і залежить від вирішення питання про житлові права ОСОБА_3 на проживання у спірній квартирі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Вінницької області та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик