12 березня 2015 року Волноваський районний суд Донецької області в складі:
головуючого Мохова Є.І.
при секретарі Філімоновій С.В.
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, про визнання розірвання шлюбу фіктивним,
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 05 червня 2010 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 57.
Внаслідок реєстрації шлюбу відповідачу було присвоєно прізвище ОСОБА_3. 15 жовтня 2013 року за їхньою спільною заявою зазначений вище шлюб було розірвано постановою відділу реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 58.
Також позивач вказував, що на теперішній час шлюбні відносини у нього з відповідачем не припинялись та продовжуються, тобто вони продовжують проживати однією сім'єю, турбуються один про одного, мають спільний бюджет та господарство.
Стверджує, що вони навіть не мали наміру розірвати шлюбні відносини.
Тому просив, визнати фіктивним розірвання шлюбу між ним та відповідачкою.
Позивач в судовому засіданні на своїх вимогах настоював, та пояснив, що фактично підставою для розірвання шлюбу між ним та відповідачкою стала перспектива обом отримати роботу у керівництві Центра вторинної правової допомоги, який ніби то повинен був відкритися за державні кошти у місті Волноваха. Знаходячись у шлюбі таке працевлаштування було б проблематичним. Вказаний Центр у м. Волноваха не відкрили. Шлюбні відносини він та відповідачка не припиняли. На підтвердження ведення спільного господарства позивач надав суду копії квитанцій про комунальні платежі на ім'я відповідачки за адресою де остання мешкає із своїм підписом, які він здійснював за свої кошти.
Відповідачка на неодноразові виклики у судове засідання не з'являлася, заперечень проти позову суду не направляла. Суду направила заяву у якій просила справу розглянути у її відсутності, з позовом згодна./а.с.21/.
Третя особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, свого представника до суду не направив, просив суд розглядати справу без участі. До суду надіслав свої заперечення проти позовних вимог, де вказував, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за власною згодою подали заяву про розірвання шлюбу та відповідно до статті 106 СК України шлюб було розірвано. Перед державною реєстрацією розірвання шлюбу громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили бажання розірвати шлюб./а.с.22/.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 05 червня 2010 року між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 57.
Внаслідок реєстрації шлюбу відповідачу було присвоєно прізвище ОСОБА_3. 15жовтня 2013 року за їхньою спільною заявою зазначений вище шлюб було розірвано постановою відділу реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 58.
Також позивач вказував, що на теперішній час шлюбні відносини у нього з відповідачем не припинялись та продовжуються, тобто вони продовжують проживати однією сім'єю, турбуються один про одного, мають спільний бюджет та господарство. Стверджує, що вони не мали наміру розірвати шлюбні відносини. Пояснив, що фактично підставою для розірвання шлюбу між ним та відповідачкою стала перспектива обом отримати роботу у керівництві Центра вторинної правової допомоги, який ніби то повинен був відкритися за державні кошти у місті Волноваха. Знаходячись у шлюбі таке працевлаштування було б проблематичним. Вказаний Центр у м. Волноваха не відкрили. Шлюбні відносини він та відповідачка не припиняли. На підтвердження ведення спільного господарства позивач надав суду копії квитанцій про комунальні платежі на його ім'я.
Тому просив, визнати фіктивним розірвання шлюбу між ним та відповідачкою.
Відповідачка, заперечень проти позову суду не направляла. Суду направила заяву у якій просила справу розглянути у її відсутності, з позовом згодна.
Вказані дії відповідачки суд розцінює як її згоду з позицією позивача, тобто відсутністю спірних правовідносин між сторонами.
До таких виводів суд дійшов вивчивши заяву відповідачки від12.02.2015 року, де вона просить суд розглядати справу без її участі, з позовом згодна, та відповідь третьої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, де вказано, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за власною згодою подали заяву про розірвання шлюбу та відповідно до статті 106 СК України шлюб було розірвано. Перед державною реєстрацією розірвання шлюбу громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили бажання розірвати шлюб.
Крім того, до матеріалів справи додано заяву про розірвання шлюбу (а.с. 10), у яку вони власноручно внесли усі необхідні данні та особистий підпис про те, що з умовами розірвання шлюбу ознайомлені, та данні внесені ними до заяви є правдивими.
Згідно ст. 108 СК України за заявою заінтересованої сторони розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 та п. 3 частини першої статті 107 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.
У даному випадку подання спільної заяви про розірвання шлюбу не обумовлене реальним бажанням припинити шлюб. Як встановлено судом, це пов'язано з виключно з наміром позивача та відповідача одержати певні матеріальні блага - спільну роботу у керівництві Центра вторинної правової допомоги.
Розірвання шлюбу, підтверджене свідоцтвом (а.с. 4)виданим державним органом реєстрації актів цивільного стану і скріпленим гербовою печаткою, створює презумпцію дійсності наміру хоча б когось з подружжя на припинення шлюбу, до тих пір, поки таке розірвання шлюбу буде визнане фіктивним.
Право на звернення до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним має заінтересована особа, в тому числі і один з подружжя, якого другий ввів в оману
, схиливши до подання спільної заяви про розірвання шлюбу для досягнення своїх цілей.
Виходячи з засад справедливості, розумності та достатності, суд вважає, що позивач не довів доказами бажання відповідачки ввести його в оману для досягнення своїх цілей, тому у задоволенні його вимог про визнання розірвання шлюбу між ним та відповідачкою фіктивним, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10,15,30,60,212-215,226 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання розірвання шлюбу фіктивним - відмовити.
В повному обсязі рішення складено 16 березня 2015 року.
Рішення може бути оскаржене в Волноваський районний суд протягом 10-ти днів після отримання відповідачем копії рішення шляхом подачи заяви про перегляд вказанного рішення, постановленного за його відсутності (з вказанням причин неявки за викликом суду і подання заперечень по позові).

Суддя:

16.03.2015