Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 30 Доповідач Борисюк Р. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діють представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року, діючи в інтересах ОСОБА_2, її представник ОСОБА_6 звернулася з даним позовом та після його уточнення вже представник ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на користь неповнолітньої ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 150 000 грн., яка була заподіяна внаслідок необережного злочину.

Як вбачається із позовних вимог, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24 липня 2006 року, з вини відповідача, загинула ОСОБА_7, яка була матір'ю неповнолітньої ОСОБА_2 Вказаним злочином неповнолітній дочці заподіяно велику моральну травму, яка буде відбитком в її душі на все майбутнє життя. Дитина втратила спокійний сон, часто запитає про маму. Відповідач долею дитини не цікавиться, добровільно відшкодував лише частково заподіяну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_2, у відшкодування заподіяної моральної шкоди 80 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на його необґрунтованість. Судове рішення суперечить чинному законодавству, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не прийняв до уваги ту обставину, що ним відшкодовано 60 000 грн. на користь неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Кошти він перерахував бабусі, яка була їх законним представником. Надав суду ряд документів про свій майновий стан, стан свого здоров'я, стан здоров'я своєї дружини та батьків, які суд не взяв до уваги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітній ОСОБА_2 спричинено глибокі душевні страждання загибеллю близької людини - матері, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала ОСОБА_2, та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_2, моральну шкоду в розмірі 80000 грн.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Судом встановлено, що 24 липня 2006 року о 21 год. 15 хв. на 142км. + 500м. автодороги Київ-Чоп, поблизу с. Сонячне Житомирського району, ОСОБА_5 керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем «Шевролет-Еванда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з другорядної на головну дорогу і виконуючи лівий поворот в напрямку м. Києва, порушив вимоги п.п.1.5, 2.3-б, 2.9-а, 10.1, 10.2, 10.5, 16.11 Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21013», державний реєстраційний номер 53262ВВ, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку по головній дорозі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир автомобіля - ОСОБА_7 від спричинених тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП. Після загибелі ОСОБА_7, на утриманні ОСОБА_3 залишились двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.02.2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Вироком апеляційного суду Житомирської області від 14.03.2014 року вищезазначений вирок суду першої інстанції скасовано в частині покарання і призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років і 2 місяці із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2014 року вирок апеляційного суду Житомирської області від 14.03.2014 року щодо ОСОБА_5 змінено. Суд засудив ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ст.76 КК України. У решті вирок залишено без зміни.

В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем на протязі 2012 -2014 років були перераховані родині ОСОБА_2 кошти на загальну суму 80936,20 грн., із них: за поховання 17.04.2012 року - 5060,00 грн.; в рахунок відшкодування шкоди: 04.05.2012 року - 50600,00 грн., 09.07.2012 року - 5064,20 грн. та 04.03.2014 року - 20212,20 грн. (а.с. 37).

Представником позивача не заперечується факт отримання зазначених коштів, однак останній в судовому засіданні пояснив, що ці кошти були перераховані у відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_3 та його неповнолітній дочці ОСОБА_6 На даний час суд розглядає справу про відшкодування моральної шкоди заподіяної ОСОБА_2

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині відшкодування відповідачем неповнолітній ОСОБА_2 заподіяної моральної шкоди є безпідставними.

Також не є обгрунтованими заперечення ОСОБА_5 що того, що судом при ухваленні рішення не було враховано його стан здоров'я та стан здоров'я дружини і батьків, наявність на утриманні малолітніх дітей, майновий стан відповідача.

Суд першої інстанції встановлюючи розмір заподіяної моральної шкоди, врахував зазначені обставини, а також виходив з того, що неповнолітній ОСОБА_2 загибеллю матері спричинені глибокі душевні страждання, врахував характер та обсяг цих страждань і немайнових втрат, яких зазнала неповнолітня дитина і саме виходячи із засад розумності і виваженості, обставин дорожньо-транспортної пригоди, де встановлено, що відповідач ОСОБА_5 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння і скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_3, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді