Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/529/15Головуючий у 1-й інстанції Філь О.Є.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Савченко О.В.

суддів Стрелець Л.Г., Гончар М.С.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому на підставі ст. ст. 121, 141, 150-151, 155, 164 СК України просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

;

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання 05.02.2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.85-87) усі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, апелянт - позивач ОСОБА_2 подала апеляційному суду клопотання (а.с.88), в якому зазначала, що на апеляційній скарзі наполягає у повному обсязі, розгляд цієї справи просила здійснити апеляційним судом без її участі, про причини неявки свого представника апеляційному суду не повідомила.

Третя особа: орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради також подала суду заяву через свого представника (а.с.90-91), в якому зазначала, що вимоги апелянта - позивача не підтримує, просила справу розглядати апеляційним судом без участі її представника.

Відповідач ОСОБА_3 не подавав суду першої та апеляційної інстанцій заяви про зміну свого місця проживання або місцезнаходження, тому судова повістка надсилалась відповідачу апеляційним судом з додержанням вимог ст.74-77 ЦПК України за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає (а.с. 24), на дзвінки за номером телефону не відповідає; місце знаходження ОСОБА_3 невідоме, зі слів ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 перебуває у РФ (а.с.54-55).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. ст. 79, 88, 213, 214, 215-218 ЦПК України та виходив із того, що відсутні підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 01.08.2012 року.

Від спільного життя у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 7).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповіли віку, починаючи з 12.06.2013 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 9).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2013 року з відповідача ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 були стягнуті аліменти в розмірі 500,0 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 21.06.2013 року (а.с. 10).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2014 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на її утримання у розмірі 7 508,34 грн., та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина у розмірі 7 338,22 грн. (а.с. 17).

Постановою слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області 02.06.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ст. 164 ч. 1 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 не був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів (а.с. 41).

Враховуючи, що усі рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів ухвалювались судом у заочному порядку, відсутні данні про отримання ОСОБА_3 копій зазначених рішень, про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів ОСОБА_3 не був попереджений, а гроші передавав зі слів свідка ОСОБА_5 особисто ОСОБА_2, а вона писала розписки у виконавчу службу про отримання нею аліментів, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належних доказів того, що ОСОБА_3 свідомо злісно ухиляється від сплати аліментів суду першої інстанції позивачем ОСОБА_2 не надано.

Крім того, не перебуваючи із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, відповідач виявив бажання та свідомо звернувся до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію його батьком дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що було складено відповідний актовий запис 03.05.2013 року (а.с. 7).

Хоча й не тривалий час, але все ж таки ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_2 та дитиною після народження останньої - до листопада 2013 року. Після цього, практично допомоги їм не надавав, лише зрідка привозив дитяче харчування, останній раз у січні 2014 року.

З лютого 2014 року фактичне місце перебування відповідача ОСОБА_3 невідомо (акт з місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1)

Проте, сама по собі відсутність відповідача за місцем реєстрації та останнім місцем проживання по невідомій причині не може бути доказом того, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова і відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, і мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, і поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із висновком органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради від 03.11.2014 року комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку, що за такий короткий період з моменту народження дитини неможливо прийняти рішення, яке буде мати вирішальне значення для всієї подальшої долі дитини, тим більше без врахування думки батька. Позбавлення батьківський прав - це крайній захід впливу і підстав для його застосування у даному випадку недостатньо. Пріоритетним для дитини є збереження біологічної сім'ї. Функція державних органів - забезпечити охорону прав матері та батька, підтримати материнство та батьківство. Будь-яких переваг або позитивних змін у житті дитини з позбавленням батька батьківських прав не відбудеться. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним (а.с. 54-55).

Відповідно до ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба вияви та оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, в зазначеному випадку позитивний результат у долі дитини, який мав настати в зв'язку з позбавленням відповідача батьківських прав, не передбачається.

Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що жодної реальної небезпеки для життя та здоров'я дитини відповідач не створює.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції доказів того, що відповідач свідомо ухиляється виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Крім того, з лютого 2014 відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає (а.с. 24), тобто на день розгляду справи фактично невідома доля та місце знаходження самого відповідача, а відповідно і причини, з яких він не спілкується з дитиною.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену нею у позові у цій справі та яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Надання органом опіки та піклування у цій справі акту обстеження побутових умов за адресою реєстрації позивача, а не за адресою місця фактичного проживання позивача із дитиною, не впливає на правильність ухваленого у цій справі судом першої інстанції рішення про відмову у позбавленні батька батьківських прав відносно дитини.

Крім того, в силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглядав дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.70), понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Савченко О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.