Номер провадження: 22-ц/785/459/15
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.10. 2014 року -

встановила :

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на його користь суму понесених витрат в розмірі 22 943, 19 грн.; витрат за правову допомогу в розмірі 2 000, 00 грн., а також суму судового збору у розмірі 229, 43 грн., посилаючись на те, що 18 липня 2010 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Кіа", д/з НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Білгород-Дністровський - Одеса, зі сторони м. Овідіополя в напрямку м. Одеси, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого виїхав на полосу зустрічного руху, та скоїв зіткнення з автомобілем "Mitsubishi Pagero", д/з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4, що призвело до нанесення механічних пошкоджень останньому автомобілю. Вина водія ОСОБА_2 в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2010 року.

Також позивач вказуав, що оскільки автомобіль "Кіа", д/з НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП не був застрахований, то згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то позивач сплатив на рахунок ОСОБА_4, якому належить на праві власності автомобіль "Mitsubishi Pagero", д/з НОМЕР_2, суму страхового відшкодування у розмірі 22 943, 19 грн. на ремонт вищевказаного пошкодженого автомобіля. Крім того, позивач поніс витрати у розмірі 2 000, 00 грн., у зв'язку з наданням правової допомоги.

Позивач також звертався до ОСОБА_2 з відповідним листом щодо відшкодування ним виплаченого страхового відшкодування, однак відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо відшкодування шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України та вказали, що з моменту вчинення ДТП 18 липня 2010 року до дати подачі позову пройшло більше трьох років, тобто згідно вимог ст. 257 ЦК України, строк позовної давності для звернення позивача з дійсним позовом закінчився, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Приморського районного суду міста Одеси від 20.10. 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму грошових коштів в розмірі 22 943 грн. 19 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.10. 2014 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі застосувавши строки позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того що, вважав доведеним факт того, що ОСОБА_2 повинен відшкодувати на користь позивача сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 22 943, 19 грн.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 липня 2010 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Кіа", д/з НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Білгород-Дністровський - Одеса, зі сторони м. Овідіополя в напрямку м. Одеси, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого виїхав на полосу зустрічного руху, та скоїв зіткнення з автомобілем "Mitsubishi Pagero", д/з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4

В результаті даного зіткнення транспортний засіб "Mitsubishi Pagero", д/з НОМЕР_2 зазнав механічних ушкоджень, зосереджених в передній частині автомобіля, що було зафіксовано протоколом огляду від 22 липня 2010 року.

Вина водія ОСОБА_2 в вищевказаному ДТП підтверджується також Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2010 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль "Кіа", д/з НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП не був застрахований. Отже, відповідальною особою за завдані збитки є відповідач - ОСОБА_2

Також судом встановлено, що автотранспортний засіб марки "Mitsubishi Pagero", д/з НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, в рамках дії Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" був застрахований згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВС/8525941, строк дії якого з 28 січня 2010 року по 27 січня 2011 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 вищевказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У судовому засіданні доведено, що розмір завданих збитків внаслідок ДТП від 18 липня 2010 року згідно висновку автотоварознавчої експертизи №314 від 28 липня 2010 року, проведеної спеціалістом СПД ОСОБА_5 складає 27 531, 83 грн.

Згідно ч. 17 ст. 9 Закону "Про страхування" страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

24 листопада 2010 року ОСОБА_4 повідомив про страховий випадок позивача та звернувся з відповідною заявою про відшкодування шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП від 18 липня 2010 року.

У зв'язку з настанням події, передбаченої ч. 1 ст. 41 вищевказаного Закону, МТСБУ 30 грудня 2010 року здійснив виплату на рахунок ОСОБА_4 у розмірі 22 943, 19 грн., що підтверджується наказом МТСБУ №3908 від 30 грудня 2010 року та відповідним платіжним дорученням №5525 від 30 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином районний суд прийшов до правильного висновку про наявність у позивача права на відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Разом з тим судом першої інстанції не правильно застосовано главу 19 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при регресі - строк позовної давності починається з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Оскільки, в судовому засіданні доведено, що позивач дізнався про порушення свого права 30.12.2010 року, тобто в день виплати ОСОБА_4 страхового відшкодування, а до суду з позовом звернувся 08.01.2014 року, колегія суддів вважає, що позивач порушив строк позовної давності, що є підставою для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний суд в межах своїх повноважень приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.10. 2014 року - скасувати і ухвалити нове. У задоволені позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді К.П.Мартинова

О.В.Оверіна