АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Юзькова О.Л.
№ 22-ц/796/2973/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа №761/38/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Головне управління юстиції у м. Києві, орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання заповіту недійсним ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у вересні 2011 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Головне управління юстиції в м. Києві, орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на те, що висновки суду суперечать обставинам справи та є необґрунтованими, викликають сумніви у її правильності.

Зазначає про односторонність висновків експертизи, їх невідповідність іншим матеріалам справи та доказам, у зв'язку із чим вбачає необхідність проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє також в інтересах третьої особи ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити.

Третя особа ОСОБА_6 та представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 та третя особа Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_7 на день складання заповіту 13 січня 2010 року не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

13 січня 2010 року на випадок своєї смерті ОСОБА_7 зробив таке розпорядження щодо належного йому майна:

- автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, гаражний бокс АДРЕСА_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Обгарстрой» заповів ОСОБА_5;

- квартиру АДРЕСА_2 та речі домашнього вжитку заповів ОСОБА_2;

- грошові вклади заповів ОСОБА_8

Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Сафоновим С.Л.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст.1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

За клопотанням представника позивача по справі ухвалою суду від 20 вересня 2013 року була призначена посмертна судова-психіатрична експертиза.

Як вбачається з акту судово-психіатричної експертизи № 307 від 11 квітня 2014 року проведеної експертами Київського міського центру судово-психіатричних експертиз ОСОБА_7 на момент складання заповіту 13 січня 2010 року виявляв психічні розлади у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз) з церебрастенічним синдромом. ОСОБА_7 на момент складання заповіту 13 січня 2010 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Разом з тим, підставою для визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Доводи апелянта про односторонність висновків експертизи, їх невідповідність іншим матеріалам справи, не надання експертами належної оцінки доказам, не взяття експертами до уваги медичної картки амбулаторного хворого ТОВ «МЦ «Софія» колегією суддів не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Як зазначено у відповіді ТОВ «Медичний центр «Софія» від 27 червня 2013 року на запит адвоката ОСОБА_10, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не звертався до ТОВ «МЦ «Софія».

Як вбачається з показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка директора ТОВ «МЦ «Софія» ОСОБА_11 у відповідності до наявної у закладі реєстраційної документації, ОСОБА_12 за консультаціями або за медичною допомогою до медичного центру не звертався. Медичний центр є консультаційним, а не лікувальним закладом, у зв'язку із чим медична документація у формі медичних карток центром взагалі не ведеться. Лікар ОСОБА_13 був позаштатним співробітником медичного центру задовго до записів у спірній медичній картці ОСОБА_7 та через декілька місяців буд звільнений із посади у зв'язку із відсутністю пацієнтів.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка головний лікар поліклініки №3 Шевченківського району м. Києва ОСОБА_14 пояснив, що з приводу правильності ведення медичної документації ОСОБА_7 у поліклініці було проведено перевірку Головним управлінням охорони здоров'я у м. Києві за результатами якої встановлено, що записи лікарів - невропатологів у дати, які містяться у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_7, останній до поліклініки за медичною допомогою не звертався, додому лікарів не викликав.

Як вбачається з листа поліклініки №3 Шевченківського району м. Києва від 13 червня 2012 року № 364 ОСОБА_7 в зазначені у медичній картці дати (15 січня 2008 pоку, 27 серпня 2008 pоку, 15 жовтня 2008 pоку, 25 грудня 2008 pоку, 15 січня 2009 pоку, 15 липня 2009 pоку, 15 грудня 2009 pоку, 07 квітня 2010 року) за медичною допомогою до медичних працівників поліклініки № 3 Шевченківського району м. Києва не звертався.

Колегія суддів вважає, що здатність заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення правочину і протягом 2009-2011 років, крім акту судово-психіатричної експертизи № 307 від 11 квітня 2014 року, під час розгляду справи судом першої інстанції була підтверджена й іншими належними та допустимими доказами, а саме:

договорами комісії від 19 липня 2010 року № 229 та від 30 листопада 2010 року № 375, укладеними між ОСОБА_12, в якості комітента, та Національним заповідником «Софія Київська», в якості комісіонера, умови яких виконувалися належним чином, а самі договори недійсними не визнані;

договором № 18 від 16 вересня 2010 року укладеним між ОСОБА_12, в якості постачальника та магазином «Академкнига» № 7 НАН України, в якості покупця, на підставі якого ОСОБА_12 поставляв друковані видання, що також підтверджується накладними від 03 вересня 2010 р та від 16 вересня 2010 року. ОСОБА_7 також здійснював поставки друкованої продукції у книгарню видавництва «Наукова думка» на підставі договору № 152 від 08 вересня 2010 року, виконання якого підтверджується квитанцією № 144/10 від 14 липня 2010 року.

Договором укладеному між ОСОБА_7 та видавництвом СМО України «Молодь» 12 жовтня 2009 року № 10, згідно з яким було видано книгу «Реставрация настенной живописи. Теория. Методика. Техника» (книга 1), автором - упорядником якої був ОСОБА_1 та договором між ОСОБА_7 та видавництвом СМО України «Молодь» 20 липня 2010 року, яким передбачалося видання II тому зазначеної книги.

Деклараціями про доходи, отриманих від заняття підприємницькою діяльністю ОСОБА_12 за 2009 рік, за І квартал 2010 року, за II квартал 2010 року, за 2010 рік, які складалися та подавалися до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва особисто ОСОБА_7

Книгою обліку доходів і витрат та чековою книгою, які велися особисто ОСОБА_12 до 10 грудня 2010 року та до 07 жовтня 2010 року відповідно.

Договором від 06 грудня 2009 року № 54474 про банківський строковий вклад «ПЕНСІЙНИЙ», укладений ОСОБА_7 з ПАТ «АКБ «Київ» та договором укладеним ОСОБА_7 з ПАТ «Родовід Банк» № ДРД.416.НЛ12-1812/01-2010 про строковий банківський вклад «Накопичувальний», банківські вклади за якими увійшли до спадкової маси.

Крім того судом встановлено, що напередодні складання заповіту ОСОБА_7 створювалися об'єкти права інтелектуальної власності - корисні моделі, що є результатом інтелектуальної діяльності, а також продовжувався строк чинності раніше отриманих патентів, ОСОБА_7 особисто сплачувалось державне мито за отримання патентів.

Колегія суддів вважає, що укладання та виконання зазначених вище правочинів ОСОБА_7 в період складання заповіту та напередодні смерті свідчить про здатність останнього усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Як зазначено у висновку спеціаліста лікаря-судово-психіатричного експерта від 08 вересня 2014 року Українського науково - дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України Ревенка О.А. при житті, а також на момент складання заповіту 13 січня 2010 року у ОСОБА_7 були присутні ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу. Факт наявності або відсутності в ОСОБА_7 «Деменції» (недоумства) остаточно не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний висновок спеціаліста носить рекомендаційний характер, крім того в ньому відсутні будь-які остаточні висновки, які б давали підстави для призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів необґрунтованості висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, сумнівності його правильності, а також доказів, які підтверджують обставини, протилежні встановленим судовими експертами.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: