АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/1385/2015р. Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» про розірвання трудового договору та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом зазначаючи, що з 22.09.2003 року він перебував в трудових відносинах з ВАТ «Херсонський КСВМ». 01.02.2005 року підприємство реорганізовано та перейменовано на ПАТ «Таврійська будівельна компанія». У зв'язку з тим, що з листопада 2013 року відбулась затримка у виплаті заробітної плати і він неодноразово звертався до підприємства з заявою про її виплату, однак будь-якої відповіді не отримав, 30.09.2014 року він написав заяву про звільнення на підставі п. 3 ст.38 КЗпП України. Крім того зазначив, що він звертався з заявою про виплату заборгованості по заробітній платі, проведення кінцевого розрахунку та видачу трудової книжки, однак відповідачем вона залишена без задоволення. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просив розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк між ним та ПАТ «Таврійська будівельна компанія»; визнати позивача, звільненим з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із порушенням трудового законодавства з 30.09.2014 року; стягнути з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; зобов'язати ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надати довідку про роботу позивача, на даному підприємстві із зазначенням спеціальності та кваліфікації

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Негуляєв М.А., який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, представник ПАТ «Таврійська будівельна компанія» просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 144 к/пр. від 22.09.2003 року ОСОБА_2 було прийнято до ВАТ «Херсонський КСВМ», правонаступником якого є ПАТ «Таврійська будівельна компанія», на посаду електромонтера по ремонту і обслуговуванню 3 роду в цеху№1 (а.с.4, 68).

23.09.2014 року позивач подав заяву про звільнення його на підставі п.3 ст.38 КЗпП України (а.с.8).

14.10.2014 року позивачем було подано заяву з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі з листопада 2013 року, провести кінцевий розрахунок та видати трудову книжку (а.с.10). Всі заяви було направлено відповідачу рекомендованими листами з повідомлення (а.с.9,11).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівника у певних випадках.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до ст. ст. 3, 221, 231 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

Відповідно до роз'яснень даних в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами і доповненнями) безпосередньо у районних (міських) судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, спори з питань переведення на іншу роботу і накладення дисциплінарних стягнень.

Отже, такого способу захисту прав та інтересів фізичної особи як звернення до суду за вирішенням трудового спору із заявою про розірвання трудового договору законом не передбачено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання трудового договору, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту питання щодо порушення його трудових прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя.

Оскільки питання щодо порушення трудових прав позивача судом не досліджувалось та не вирішувалось, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїпро відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: