АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Саліхова В.В.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою Смілик Тетяни Миколаївни в інтересах комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач до 31 грудня 2013 року виконував функції з утримання будинку АДРЕСА_1 і його прибудинкової території, надавав житлово-комунальні послуги та проводив розрахунки з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є власниками квартири № 131 вказаного будинку та проживають у ній. У квартирі також проживала ОСОБА_4 Відповідачі, отримуючи житлово-комунальні послуги, сплачують за них лише частково, в результаті чого за період з 1 січня 2002 року по 1 січня

2014 року утворилася заборгованість у розмірі 26 328,62 грн., яку позивач разом із судовими витратами просить солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі по

8 776,21 грн. та судовий збір по 87,86 грн. з кожного. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Смілик Т.М. в інтересах КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, посилаючись на порушення судом норм матеріального та _________________________________________________________

Справа № 755/21470/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3792/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 26 328,62 грн. та судові витрати у розмірі 263,28 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд дійшов помилкових висновків про стягнення заборгованості лише з власників квартири та не солідарно, а з кожного окремо пропорційно до їх часток у праві спільної часткової власності.

В суді апеляційної інстанції представник КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва - Смілик Т.М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року без змін.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 до 31 грудня 2013 року знаходився на балансі КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, яке надавало житлово-комунальні послуги власникам квартир та квартиронаймачам.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/3 частині).

Згідно з відомостями довідки форми № 3, виданої ЖРЕО № 407 КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7, 82).

Як встановлено судом першої інстанції на підставі довідки про заборгованість, детального її розрахунку та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, за період з 1 січня 2002 року по 1 січня 2014 року оплата за житлово-комунальні послуги здійснювалася не систематично та не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка становить 26 328,62 грн. (а.с. 11-13).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 9 квітня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Задовольняючи позов та стягуючи саме з власників квартири суму заборгованості пропорційно розміру їх часток у праві власності, суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачами своїх обов'язків по оплаті житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 322 ЦК України встановлений обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 66-68 ЖК Української РСР, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (зі змінами та доповненнями), споживач (власник, наймач, орендар) зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України закріплена обов'язковість виконання зобов'язань належним чином та у встановлений строк.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги з приводу незаконності стягнення заборгованості лише з власників квартири та не в солідарному порядку, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСРповнолітні члени сім'ї наймача несуть солідарну майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору найму.

Однак, зазначена норма застосовується до відносин з користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Натомість, враховуючи ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 приватизована та належить ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності відповідачів у рівних частках (по 1/3 частині), заборгованість за житлово-комунальні послуги з них підлягає стягненню з кожного пропорційно до його частки у праві власності на вказану квартиру - по 8 776,21 грн. з кожного.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідачі

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як власники квартири, в порушення вимог чинного законодавства не в повному обсязі сплачували за надані їм житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з останніх на користь позивача пропорційно до їх часток у праві власності на квартиру, тобто по 8 776,21 грн. з кожного.

Крім того, суд дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_4 заборгованість стягненню не підлягає, оскільки вона не є співвласником квартири, і відповідачі під час розгляду справи заперечували проти стягнення з останньої вартості наданих житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що вона за цією адресою фактично не проживає.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було стягнуто вищевказану суму заборгованості у розмірі, меншому ніж заявлений у позовних вимогах, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки кошти, які були стягнуті судом з кожного з трьох відповідачів, в загальній сумі дорівнюють розміру заборгованості, заявленому у позовних вимогах та встановленому під час розгляду справи (8 776,21 грн. х 3 = 26 328,63 грн.).

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Смілик Тетяни Миколаївни в інтересах комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва відхилити.

Рішення Дніпровського району м. Києва на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : В.В. Саліхов

М.М. Панченко