Справа № 372/2177/15-ц Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/4815/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 38 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Журби С.О.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Гринько Ангеліна Павлівна, про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, посвідченого 07 листопада 2005 року секретарем Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області Калитою Н.Ю., яким його мати ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, все своє майно заповіла його сестрі ОСОБА_3

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

05 березня 2015 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. повідомлено позивача про існування заповіту, складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, посвідченого 07 листопада 2005 року секретарем Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області Калитою Н.Ю.

При складанні зазначеного заповіту мати позивача ОСОБА_6 не усвідомлювала правові наслідки укладення зазначеного заповіту, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а крім того, заповіт посвідчений особою, яка не мала на це права, оскільки секретар Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області Калита Н.Ю. не мала права посвідчувати заповіт.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати сторін по справі - ОСОБА_6 (а.с.7), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно.

Згідно заповіту, посвідченого 07 листопада 2005 року секретарем Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області Калитою Н.Ю., ОСОБА_6 все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_3 (а.с.44).

Судом також встановлено, що Калита Н.Ю. працювала на посаді секретаря Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області з 22 жовтня 1984 року по 07 квітня 2006 року. В коло її обов'язків входило виконання нотаріальних дій, а саме посвідчення заповітів, довіреностей, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою голови Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області Клименко П.Г. за №313 від 07.07.2015 року (а.с.57) та довідкою Краснослобідської сільської ради за №461 від 06.07.2015 року (а.с.58).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, яка встановлює вимоги щодо форми та змісту заповіту, визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсність іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Доказів, які б свідчили про те, що на момент посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивачем суду надано не було.

Посилання апелянта на те, що оспорюваний заповіт складений з недотриманням визначених законом вимог до форми і змісту, оскільки секретар Краснослобідської сільської ради Калита Н.Ю. не в праві була посвідчувати заповіти, спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що Калита Н.Ю., обіймаючи посаду секретаря сільської ради, мала право виконувати нотаріальні дії (посвідчувати заповіти, довіреності тощо), а крім того, сама по собі відсутність рішення виконавчого комітету про покладення на секретаря Краснослобідської сільської ради Калиту Н.Ю. повноважень щодо вчинення нотаріальних дій не являється достатньою підставою для визнання недійсним заповіту ОСОБА_6, оскільки відсутність цього рішення жодним чином не вплинула на волевиявлення заповідача.

Оскільки позивачем не доведено наявності підстав для визнання недійсним заповіту, складеного 07 листопада 2005 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування судового рішення, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :