АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6369/15 Справа № 201/6659/14 Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С.О. Доповідач - Гайдук В.І.
Категорія 69
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Калиновського А.Б.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Військового комісаріату Жовтневого району м.Дніпропетровська

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Військовий комісаріат Жовтневого району м. Дніпропетровська, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій посилався на те, що він є сином ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-групи та довгий час хворіє на психічні розлади. Останній не може себе обслуговувати, вимушений в переважній більшості лежати та постійно потребує стороннього догляду за собою. Заявник є єдиною особою, яка постійно доглядає за батьком. Враховуючи те, що заявник є військовозобов`язаним, та може бути мобілізований, а його батько залишиться без відповідного догляду і будь-якої допомоги, заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, а він є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом батька, що його потребує, відповідно до законодавства України. (а.с. 2-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, а також, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за ОСОБА_2 (а.с. 37-39).

В апеляційній скарзі Військовий комісаріат Жовтневого району м.Дніпропетровська посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв`язку з чим ставить питання про його скасування (а.с. 42-45).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт того, що ОСОБА_2 дійсно потребує стороннього догляду, а ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята цим доглядом.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (в редакції, що діяла на той час). Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Згідно довідки МСЕК від 20 червня 2013 року ОСОБА_2 повторно встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з нездатністю до трудової діяльності, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 13).

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда ОСОБА_2 зазначено про відсутність обмежень щодо самообслуговування (а.с. 14 зворот). Відсутні інші медичні комісійні висновки щодо потреби ОСОБА_2 у сторонньому догляді.

З довідки про склад сім`ї вбачається, що за адресою де зареєстрований та проживає ОСОБА_2 з 12 лютого 2013 року зареєстрована ОСОБА_3 (а.с. 19).

Відповідно до п.27 Положення «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, а тому дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_2 потребує сторонньої допомоги та задовольнив вимоги заявника.

Крім того, судом першої інстанції залишено без уваги ті обставини, що ОСОБА_1 не зазначено в заяві конкретної мети встановлення юридичного факту, оскільки не надано доказів залучення його до мобілізаційного процесу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 315-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу Військового комісаріату Жовтневого району м.Дніпропетровська задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: