Справа № 452/1941/14 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4806/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року вищезазначений позов задоволено частково.

Суд стягнув із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі 62043 грн. 38 коп.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд також стягнув із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в дохід держави судовий збір 620 грн. 43 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати ОСОБА_4 за один місяць в розмірі 2717 грн. 90 коп. суд допустив до негайного виконання.

Рішення суду оскаржило Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що заробітна плата позивача без урахування додаткових виплат (оклад) була вища, ніж рівень мінімальної заробітної плати, встановлений державою на відповідний період часу, а тому відповідач належно виконував свої обовязки щодо оплати праці позивача, однак, суд першої інстанції цієї обставини не врахував.

Апелянт наголошує на тому, що на Самбірському ВУВКГ протягом періоду, за який позивач вимагає проведення нарахування заробітної плати (2010-2014 рр.) жодна первинна профспілкова організація не здійснювала законну діяльність в розумінні положень Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому колективний договір, однією із сторін якого є профспілкова організація, не може бути чинним та не може бути підставою при нарахуванні заробітної плати працівникам.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді начальника абонентського відділу Самбірського ВУВКГ.

15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому зазначеного підприємства колективний договір на 2010 - 2012 р.р.

Відповідно до зазначеного колективного договору, посадовий оклад начальника абонентського відділу становить 3222 грн. (а.с.119).

30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області укладена територіальна угода на 2012 - 2014 роки.

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Зазначеними угодами встановлені умови оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про працю у Самбірському ВУВКГ.

Відповідно до висновків інспекції встановлено, що позивачу заробітна плата з 01.01.2014 року надалі нараховується з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду - 907 грн. з урахуванням коефіцієнтів співвідношення по підгалузях за видами робіт, тобто заробітна плата позивача становить 2657,51 грн., що свідчить про те, що позивачу при встановлені місячного посадового окладу формування тарифної ставки робітника 1 розряду проводиться з розрахунку нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а саме: станом на 01.01.2014 року в розмірі - 907 грн., а не 1218 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік», що свідчить про порушення вимог ч.3 ст.6, ст.9, ст.10 Закону України «Про оплату праці», ст.95,96 КЗпП України (а. с. 43-46, том 1 ).

Також, при дослідженні встановлено, що позивачу тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена без врахування коефіцієнту співвідношення 1,2 до мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною держаною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що свідчить про порушення вимог ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст.97 КЗпП України.

За результати зазначеної перевірки складено акт, керівнику підприємства внесено припис на усунення виявлених в ході перевірки порушень трудового законодавства, складено протокол за ч.1 ст.41 КУпАП, який скеровано в Самбірський міськрайонний суд, також матеріали скеровано в Самбірський МВ УМВСУ у Львівській області (а.с. 46).

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про оплату праці», тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно зі ст.9 Закону України «Про оплату праці», розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.10 зазначеного Закону, розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у Законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно зі ст.96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Кваліфікаційні розряди підвищуються насамперед робітникам, які успішно виконують встановлені норми праці і сумлінно ставляться до своїх трудових обов'язків. Право на підвищення розряду мають робітники, які успішно виконують роботи більш високого розряду не менш як три місяці і склали кваліфікаційний екзамен. За грубе порушення технологічної дисципліни та інші серйозні порушення, які спричинили погіршення якості продукції, робітникові може бути знижено кваліфікацію на один розряд. Поновлення розряду провадиться в загальному порядку, але не раніше ніж через три місяці після його зниження.

Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.7 зазначеного Закону, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплата праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше).

Відповідно до ч.1-3 ст.9 цього ж Закону, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, такі і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді.

Після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Зазначені положення Закону України «Про колективні договори і угоди» відповідають положенням ст.ст.13,17,18 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення недорахованої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за період з травня 2010 року по грудень 2013 року виникла з вини відповідача, оскільки, останній з травня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проводив оплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати, що вбачається із нарахованих сум (згідно з довідкою про заробітну плату) та розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України «Про державний бюджет» на 2010-2014 роки; крім того, позивачу до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду не проводилось донарахування коефіцієнтної ставки, визначеної Територіальною угодою на 2012-2014 роки.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість по заробітній платі за період з травня 2012 року по грудень 2013 року становить 62043 грн. 38 коп., з яких: 27413,05 грн. - заборгованість за період з травня 2010 року по жовтень 2012 року включно у відповідності до положень Колективного договору Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ (протокол № 1 від 15.04.2010 року); та 34630,33 грн. - заборгованість за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року включно на основі територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованої в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30.

Означену заборгованість суд правильно стягнув з відповідача.

З таким висновком суду також погоджується і колегія суддів та вважає, що він відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що чинним законодавством встановлені гарантії щодо оплати праці.

Так, за змістом ст.ст.21, 29 Закону України «Про оплату праці» та відповідних їм положень ч.4 ст.97 та ст.103 Кодексу законів про працю України, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

З урахуванням наведеного, посилання представника апелянта на збитковість підприємства, як на підставу правомірності дій відповідача, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на законі.

Доводи апелянта про те, що в Самбірському ВУВКГ протягом періоду, за який позивач вимагає проведення нарахування заробітної плати, не здійснювала законну діяльність в розумінні положень Закону жодна первинна профспілкова організація, не спростовують висновків суду про реєстрацію первинної профспілкової організації відповідно до вимог діючого на час укладення колективного договору законодавства. Крім того, з колективного договору вбачається, що такий схвалений зборами трудового колективу Самбірського ВУВКГ (протокол №1 від 15 квітня 2010 року), завірений разом з додатками печаткою профспілкової організації, погоджений головою профкому і затверджений начальником Самбірського ВУВКГ (а.с.96-120).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку усім доказам по справі в їх сукупності та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5