У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа - Радомишльський районний сектор Управління державної міграційної служби в Житомирській області про розірвання угоди про здачу житлової площі в піднайм та зняття особи з реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, до ОСОБА_4, третя особа - Радомишльський РС УДМС в Житомирській області, Служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації про визнання права на житло в житловому будинку та усунення перешкод у його користуванні, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє у свої інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 у якому з урахуванням уточнень просила суд позбавити права користування будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та просила зобов'язати третю особу − Радомишльський районний сектор управління державної міграційної служби України в Житомирській області зняти ОСОБА_5 та її неповнолітніх дітей з реєстраційного обліку в будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 22 серпня 2000 року приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, реєстровий номер 1443 належить житловий будинок з надвірними господарськими будівлями за АДРЕСА_1. У 2013 році вона мала намір розпорядитись своїм будинком, однак в її будинку на даний час прописані ОСОБА_5 та її малолітні діти. ОСОБА_5 та її дітей прописав у будинку ще її покійний батько, оскільки на той час у неї не було власного житла, а вона приїхала поступати у вищий навчальний заклад. При цьому починаючи з 2000 року і по даний час ОСОБА_5 та її двоє дітей жодного дня в її будинку не проживали, у ОСОБА_5 та іі дітей є постійне місце проживання. Вона цілий рік просила ОСОБА_5 виписатись з її будинку та виписати дітей, однак ОСОБА_5 виписатись сама і виписати своїх дітей в добровільному порядку відмовляється, тому вона звернулась до суду за захистом свої прав.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд визнати за собою та неповнолітніми дітьми право на житло у житловому будинку АДРЕСА_1, а також просила усунути перешкоди в користуванні нею будинком. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона зареєстрована з серпня 2000 року в будинку АДРЕСА_1. Там же зареєстровані та проживають з дня народження її неповнолітні діти. Оскільки вона з дітьми безперервно проживає у зазначеному будинку з 2000 року, то відповідно до ст. 344 ЦК України має право на отримання цього будинку у власність, або отримання права на житло. Вважає, що правові підстави для позбавлення її та неповнолітніх дітей спірного житла відсутні.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року та рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 30 вересня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Позбавлено права користування спірним будинком ОСОБА_5 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У решті позовних вимог - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову позову та задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позову та наявності передбачених ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України підстав для часткового задоволення первісного позову, оскільки, як встановив суд, ОСОБА_4 є власником спірного житлового будинку, тому зайняття ОСОБА_5 та її дітьми спірного житла, порушує права ОСОБА_4, що мають бути захищені, шляхом позбавлення ОСОБА_5 та її дітей права користування житловим будинком АДРЕСА_1

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_5, яка діє у свої інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана