Справа № 527/2390/14-ц
номер провадження 2/527/23/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2015 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Прикіпєлової Л.В.
при секретарі - Недосіка О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, і як законних представників неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з залученням третьої особи: Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, Глобинської райдержадміністрації, як органу опіки та піклування, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання втрати право користування житловим приміщенням
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1. За вказаною адресою, окрім позивачів, зареєстрованими значаться відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, та неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6. З 2013 року подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з дітьми за вищезазначеною адресою (за зареєстрованим місцем проживання) не проживають, фактично проживають за іншою адресою. На даний час будь-яке майно відповідачів у спірному домоволодінні відсутнє. Позивачі вважають, що відповідачі втратили право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1.
Заявою до суду позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2. заявлені позовні вимоги підтримують, прохають справу розглянути у їх відсутності.
ОСОБА_3, ОСОБА_4, як відповідачі і як законні представники неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені через оголошення у пресі.
Треті особи: Градизька селищна рада Глобинського району Полтавської області, Глобинська райдержадміністрація, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з»явилися, заявами до суду прохали справу розглядати у відсутності їх представника.
Третя особа: Управління державної міграційної служби України у Полтавській області,, в судове засідання не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, надійшов до слідуючого.
Згідно свідоцтва №16 про право власності на житловий будинок, виданого 23.04.1991 року Градизькою селищною радою, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1.
В судовому засіданні встановлено, що з 2004 року і по даний час відповідачі мають реєстрацію в будинку по АДРЕСА_1, який не являється їх власністю. Однак з липня 2013 року по даний час вони в будинку за місцем реєстрації не проживають, а мешкають з дітьми фактично за іншою адресою, що підтверджується актом обстеження від 18.12.2014 року. Намірів повернутись та жити в будинку АДРЕСА_1, відповідачі не мають, також не застосовувала ніяких дій по вселенню в цей будинок, будь-яке майно відповідачів у вказаному домоволодінні відсутнє. Відповідачі є членами сім»ї позивачів.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, лише власник майна може звернутися в судовому порядку з позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Частинами 1,4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватись займаним.
Згідно ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Встановивши, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишили спірний будинок у липні 2013 року, тобто більше ніж за 1,3 роки до звернення позивача до суду із відповідним позовом, а також, що відповідачам не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно втратили правовий зв'язок із приміщенням.
Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають більше 1,3 року за адресою: АДРЕСА_1, більше одного року не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню спірного будинку, не приймають участі у спільному побуті, то суд прийшов до висновку, що відповідачі втратили право на користування вказаним житлом.
Так як судом встановлено, що відповідачі по АДРЕСА_1 з власної волі не користувались і були відсутні в будинку більше одного року, та інше не встановлене домовленістю між сторонами, та не було будь-якої угоди між сторонами про порядок користування цим приміщенням у відсутності понад один рік - то позовна заява підлягає задоволенню повністю.
Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215,218, 224-228 ЦПК України суд,, -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Градизьк, Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Прикіпєлова