Провадження № 2/712/395/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Пироженко В.Д.

при секретарі - Жук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до про розірвання договору довічного утримання вказуючи, що вона є інвалід, ветеран війни, з 2001 року залишилась без чоловіка та з того часу проживає та веде господарство сама, оскільки син також помер у 1992 році, онука загинула. Маючи похилий вік та важкий стан здоров'я не може самостійно пересуватися на далекі відстані та через вказані вище обставини часто була змушена звертатись за допомогою до сторонніх людей. До 2006 року їй іноді допомагала невістка але в 2006 році вона також померла. Після смерті невістки до її помешкання прийшла жінка (звати ОСОБА_20) з якою познайомилися в 2002 році та наполегливо задавала питання, чи не потребує вона догляду та допомоги. Спершу вона відмовилась, та зазначила, що має достатньо допомоги від знайомих та друзів. Пізніше ця ж жінка прийшла до неї зі своєю дочкою - ОСОБА_2 і вони знову наполегливо переконували її, що можуть надавати необхідний догляд, допомогу та іноді будуть заходити до неї. Згодом, ОСОБА_2 запропонувала постійну матеріальну допомогу та підтримку в обмін на право власності на належну їй двокімнатну квартиру. 23 січня 2007 року між нею та ОСОБА_2 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, за умовами якого вона зобов'язувалась передати у власність відповідачці належну квартиру за адресою АДРЕСА_1, взамін чого відповідачка в свою чергу зобов'язувалась довічно повністю утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом, ліками, доглядом та необхідною допомогою та зберігши за нею право довічної реєстрації у вказаній квартирі.

Вартість матеріального щомісячного забезпечення 250 гривень.

Але після укладання зазначеного договору довічного утримання відносини між нею та відповідачкою почали погіршуватись. Грошової суми матеріального забезпечення, зазначеного у Договорі, вона за сім років особисто в руки не отримувала, ані шляхом особистої передачі, а ні через банківський переказ, ані в будь-який інший спосіб. Відповідачка не цікавилась ні станом її здоров'я, ні її потребами. Дкілька разів на місяць заходила до неї та заносила невелику кількість картоплі, та овочів, що з точки зору є і було повним виконанням умов договору довічного утримання від 27.01.2007. Перші два роки вона навіть самостійно сплачувала вартість комунальних платежів..

Лише з 2010 року відповідачка переоформила на своє ім'я документацію для проведення комунальних платежів та почала сплачувати комунальні послуги, цей факт з її боку не заперечується. Але вважає що сплата комунальних послуг відповідачкою не є виконанням умов Договору довічного утримання від 23.01.2007, а є її обов'язком відносно права власності, яке вона набула на квартиру, після укладення зазначеного договору довічного утримання.

Умовами договору встановлено, що відповідачка в свою чергу зобов'язувалась довічно повністю утримувати її, що зокрема включає в себе забезпечення: харчуванням, одягом, ліками, доглядом, необхідною допомогою.

Знаючи її проблеми зі здоров'ям та те, що вона має складності у самостійному пересуванні, відповідачка жодного разу не виявила бажання допомогти їй з прибиранням помешкання де вона проживає, або з придбанням ліків чи отримання стаціонарного клінічного лікування, або сходити до продуктового магазину.

За ліками та продуктами так і продовжують ходити її друзі та знайомі, та соціальні працівники Червоного хреста, про що свідчать нотатки у спеціальному зошиті, де відображені об'єми та періодичність наданої їй допомоги. Відповідачка написала скаргу на соціальних працівників,які надавали їй допомогу, та зазначила, що вони не мали законного права надавати будь яку допомогу. Але вона не погоджується з такою позицією, оскільки соціальні працівники не знали про наявність договору довічного утримання, але дійсно бачили за обставинами, що вона потребує допомоги та те, що регулярної такої допомоги не отримує. Також звертає увагу на те, що встановлений договором розмір матеріального забезпечення у 250 гривень на місяць на сьогоднішній день не є сумою, яка дійсно відповідає економічній та соціальній ситуації забезпечення рівня життя.

Відносини між нею та відповідачкою є вкрай складними та конфліктними. Відповідачка не зважає на її похилий вік та стан здоров'я, її манери та спосіб спілкування з нею призводять до різких погіршень стану її здоров'я.

Після останнього візиту відповідачки до її помешкання, вона змушена була викликати лікарів швидкої допомоги оскільки почувала себе дуже погано. Вона є інвалідом, людиною, здоров'я та емоційний стан якої вже є слабким не лише через наявність фізичних розладів здоров'я, але й через поважний похилий вік. Вона не має фізичних сил та емоційної витривалості отримувати таке «довічне утримання» яке надає відповідачка. Просить розірвати договір довічного утримання, укладений 23 січня 2007 року, посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори. Визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. При цьому представник позивачки зазначила, що невиконання договору довічного утримання відбулося з серпня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання не визнали та заперечували щодо його розірвання. При цьому відповідач пояснила, що починаючи з 2002 року вона знайома з позивачкою, приїздили зі своєю матір»ю до неї додому, стали допомагати. В 2007 році позивач сама запропонувала зробити договір довічного утримання. Вони оформили його в нотаріальній конторі. З того часу вона постійно виконує обов»язки по договору, привозила їжу, купляла ліки, одежу, робила косметичні ремонти в квартирі, міняли люстру, лінолеум, встановлювали пам»ятники на кладовищі, висаджували квіти, відмічали поминки всіх померлих позивачки, оплачувала комунальні послуги. Стосунки погіршились лише в серпня 2014 року, коли до позивачки приїхала правнучка з Чернівців. З тих пір позивачка перестала пускати її в квартиру. З того часу вона кошти в сумі 250 грн перераховує на особовий рахунок позивачки.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 23.01.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4 Договору, ОСОБА_2 зобов»язується довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її харчуванням, одягом, ліками, доглядом та необхідною допомогою та зберігши в її довічному безкоштовному користуванні квартиру, з правом її довічної реєстрації у вказаній квартирі.

Пунктом 5 договору передбачено, що вартість матеріального забезпечення ( харчування, одягу, ліків, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в сумі 250 гривень щомісячно.

Судом встановлено, підтверджено показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, не оспорювалось і представником позивача, що до серпня 2014 року відповідач належним чином виконувала умови договору довічного утримання. Відповідач разом зі своїми батьками щотижня, а то і двічі на тиждень відвідували позивачку, привозили їй продукти харчування, ліки, засоби побутової хімії. Позивачка, згідно її пояснень приймала вказане матеріальне забезпечення. До серпня 2014 року зі скаргами на неналежне виконання договору довічного утримання, чи на дії відповідачки не зверталась.

В серпні 2014 року позивач не пустила до квартири відповідачку, відмовилась приймати догляд та допомогу відповідачки.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами свідків, причиною погіршення стосунків між сторонами став приїзд правнуки позивачки, яка мешкає в Чернівцях.

Даний факт підтверджено показами свідків, зокрема свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2010 року. ОСОБА_1 представила ОСОБА_2 йому як свою далеку родичку. Зі слів ОСОБА_11 знає, що є у неї правнука, живе в м.Чернівцях. Коли та підросла, то ОСОБА_1 сказала, що добре було б прописати правнуку в квартиру. З тих пір і погіршились відносини між сторонами. Бачив як ОСОБА_2 вішала гардини в квартирі, бачив декілька разів як привозила ОСОБА_2 продукти харчування. Також зазначив, що баба ОСОБА_12 дуже є хвороблива і постійно їй викликають швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_2 як далеку родичку баби ОСОБА_12. Вона приходила в гості до баби ОСОБА_12. Завжди в квартирі у неї чисто. Ходить та в церкву і їй там допомагають продуктами, одягом. Вона також допомагала їй купляти ліки, які та їй замовляла по телефону. ОСОБА_2 бачила на дні народження та на поминках у баби ОСОБА_12. Сама вона особисто приїздила в с. Руська Поляна разом з бабою ОСОБА_12 де живе ОСОБА_2, їх пригощали.

Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивачку знає з 2000 року, коли була головою квартального комітету. Стала їй допомагати, викликала швидку до неї, приносила їжу, ліки. ОСОБА_2 бачила декілька разів. ОСОБА_12 їй сказала, що це її далека родичка. На кладовище возили бабу ОСОБА_1 ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_20. ОСОБА_20 вона знає років 4-5.

Про належне виконання своїх обов»язків по договору довічного утримання свідчить і той факт, що після того, як позивач не пустила відповідачку до квартири, та продовжує сплачувати рахунки за квартирну плату, що підтверджується наданими до суду квитанціями, а також відкривши рахунок на позивачку, щомісяця перераховує кошти в сумі 250 гривень на її ім»я.

Не заперечувала в судовому засіданні позивач і той факт, що неодноразово в її квартирі мати відповідачки та сама відповідач робили косметичний ремонт, білили стелю, красили підлогу, стелили лінолеум, вішали нові люстри, тюлі, ставили пам»ятник на цвинтарі померлим, та перед святами прибирали могилки померлих позивачки , саджали квіти.

Судом було досліджено наглядове провадження прокуратури м.Черкаси за скаргою ОСОБА_1 В даних матеріалах знаходяться пояснення ОСОБА_18 та ОСОБА_19, які є племінницями позивачки. В даних поясненнях зазначено, що ОСОБА_2 опікується ОСОБА_1 з 2003 року, забезпечували її продуктами харчування, сплачують комунальні послуги, наглядають за могилками померлих на цвинтарі. Скарг до серпня 2014 року від ОСОБА_1 на недогляд за нею ніколи не було. Вони особисто спілкувались з ОСОБА_12 по телефону і та повідомила, що хоче квартиру залишити своїй правнуці ОСОБА_18. Вони як племінниці були задоволені, що за ОСОБА_1 є належний догляд зі сторони ОСОБА_2 та всієї її родини.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 неналежно опікувалась позивачкою і та отримувала допомогу від працівників соціальної служби, що свідчать договори які позивач заключала, суд вважає безпідставними.

Досліджуючи дані договори в судовому засіданні, суд встановив, що при укладанні даних договорів між центром соціального обслуговування та ОСОБА_1 в серпні 2008 року, які пролонговані до 31.12.2010 року зазначено, що договір довічного утримання не укладала та стоїть підпис самої ОСОБА_1 Такі ж договори з такою відміткою були укладені позивачкою і в 2011 році, 2012, 2013 та 2014 році. Тобто, позивач сама свідомо вказувала в даних договорах про відсутність договору довічного утримання.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивачки щодо невиконання та неналежного виконання відповідачкою договору довічного утримання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому вимоги позивачки не підлягають до задоволення.

Судовий збір, в зв»язку з тим, що позивач є інвалідом, ветераном війни, суд вважає віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.5,10,11,57-60,212-215,218 ЦПК України, ст..ст.744, 745, 749, 755 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: