АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5911/15 Справа № 205/458/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: Городничої В.С.,

суддів: Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі: Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року про відмову у затвердженні мирової угоди по справі за поданням Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про затвердження мирової угоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року в задоволенні подання Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про затвердження мирової угодивідмовлено.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати зазначену ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд встановив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року, ухваленому по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу та витрат, було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 01 березня 2013 року в сумі 2590000 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 01 березня 2013 року в сумі 2590000 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 01 березня 2013 року в сумі 2590000 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 01 березня 2013 року в сумі 2590000грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 штрафні санкції за договорами позики від 01 березня 2013 року в сумі 129500грн.; стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати вигляді судового збору в сумі по 1827 грн. з кожного.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист №2/201/3311/2014 від 18.12.2014 року про стягнення суми боргу в розмірі 2590000грн. грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та виконавчий лист №2/201/3311/2014 від 18.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 01 березня 2013 року в сумі 2590000грн., які перебувають на примусовому виконанні в Ленінському ВДВС ДМУЮ.

На стадії примусового виконання рішення суду, сторонами виконавчого провадження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було подано заяву про укладення мирової угоди, за якою: боржник ОСОБА_2 визнає всю заборгованість перед стягувачем у розмірі, встановленому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Стягувач підписанням мирової угоди підтверджує отримання ним від Боржника квартири №69, загальною площею 191,1 кв.1, житловою площею 186,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 191,3 кв.м., житловою площею 186,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з подальшою реєстрацією за собою права власності на них у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Стягувач з моменту підписання мирової угоди та отримання ним від боржника у власність зазначених квартири №69 та квартири №72, не пізніше двох тижнів зобов'язується звернутись до Ленінського ВДВС ДМУЮ з заявою про зняття арешту з майна, банківських металів, грошових коштів у банківських установах, заборони на перетинання кордону України та інших можливих заходів, що були запроваджені відділом ДВС з метою забезпечення виконання рішення суду. Боржник та стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов'язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов мирової угоди, покладаються на боржника. Стягувач заявляє, що з моменту підписання мирової угоди не матиме жодних майнових претензій до боржника, з приводу заборгованості, погашення якої є предметом мирової угоди. Сторони даної мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї мирової угоди. Зазначені в мировій угоді об'єкти нерухомості належать боржнику ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 28958323 виданий 04.11.2014 року. З моменту затвердження мирової угоди судом та її виконання сторони будь-яких претензій одна одній з приводу розподілу спільного майна не можуть мати.

Розглядаючи подання державного виконавця в межах ст. 372 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що предмет укладеної мирової угоди виходить за межі виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання рішення суду про стягнення суми боргу, оскільки в даному випадку предметом спору були грошові кошти, а не речове право на нерухоме майно, відносно якого укладено мирову угоду. Тобто сторони виконавчого провадження укладенням мирової угоди фактично створюють нові правовідносини, виходячи за межі тих правовідносин, які були предметом судового розгляду і виключно витікали із невиконання умов договору позики.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначає, що в даному випадку право власності на нерухоме майно, яке належить боржникові, може бути переоформлене на стягувача на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, з послідуючою перереєстрацією в органах державної реєстрації речових прав, що прямо передбачено ст. 376 ЦПК України, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням. В даному випадку сторони не навели підстав неможливості укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири чи неможливості її реалізації в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є такою, що підлягає затвердженню, оскільки жодним чином не суперечить закону та не порушує права чи свободи третіх осіб. Апелянт вважає, що під час постановлення оскаржуваної ухвали було неправильно застосовано ст. 175 ЦПК України та порушено ст. 372 ЦПК України, що є підставою для скасування даної ухвали.

Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна з таких підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно діючого законодавства України право власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, може бути переоформлено на ОСОБА_3 на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, з послідуючою перереєстрацією в органах державного реєстру, що прямо передбачено ст. 376 ЦК України.

Крім того, квартири, на які сторони просили визнати право власності на підставі мирової угоди не було предметом спору між сторонами, за яким проводиться стягнення.

Тому доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані підставою для скасування ухвали суду.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності з вимогами закону та не має підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року про відмову у затвердженні мирової угоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова