Справа № 373/1417/14 Головуючий у І інстанції Потоцький В.В.
Провадження № 22-ц/780/4716/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 54 14.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Антоненко В.І.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку», третя особа: голова правління публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» Локтіонов Олег Юрійович про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» (далі - ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку»), яке міститься в протоколі від 06 серпня 2012 року № 3, він був обраний членом спостережної ради товариства. Цим же протоколом також були затвердженні умови типових трудових договорів, що укладатимуться із членами спостережної ради, згідно з якими за виконання обов'язків, передбачених цим договором, члену спостережної ради нараховується та щомісячно виплачується винагорода (заробітна плата) за рахунок коштів банку в розмірі посадового окладу 20 000 грн. з урахуванням фактично відпрацьованого часу. 19 березня 2013 року відбулись позачергові загальні збори акціонерів ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку», на яких одним із прийнятих рішень його було переобрано до нового складу членів спостережної ради. Позивач вказував, що заробітна плата йому не виплачувалася, оскільки голова правління, на якого покладено обов'язок підписувати трудові договори з членами спостережної ради банку, безпідставно зволікав з їх підписанням.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 400 000 грн. з вирахуванням обов'язкових податків та зборів за виконання трудових обов'язків члена спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» за період з 06 серпня 2012 року до 16 травня 2014 року та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати голову правління ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» укласти з ним, як з членом спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку», трудовий договір, що затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів, що міститься в протоколі від 06 серпня 2012 року № 3.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в розмірі 400 000 грн. з вирахуванням обов'язкових податків та зборів за виконання трудових обов'язків члена спостережної ради за період з 06 серпня 2012 року до 16 травня 2014 року та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Зобов'язано голову правління ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» укласти з ОСОБА_2, як з членом спостережної ради, трудовий договір, що затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів та міститься в протоколі № 3 від 6 серпня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.196-199, т.1)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційний суд всупереч вимогам ст.ст.212-214, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, доводів сторін не перевірив, не повністю визначився з характером спірних правовідносин і не врахував, що обов'язок по реєстрації укладеного між працівником та фізичною особою трудового договору у відповідному центрі зайнятості покладається на фізичну особу-роботодавця, що укладення трудового договору без такої реєстрації та внесення записів до трудової книжки працівника з порушенням встановленого порядку, може нести негативні наслідки для роботодавця, а не для працівника, який виконує роботу за таким договором. Крім того, апеляційний суд, зазначивши, що позивач надав лише деякі протоколи його участі у засіданнях спостережної ради, не підтвердивши весь облік фактично відпрацьованого часу, відмовив у стягненні заробітної плати в цілому, без урахування його відпрацьованого часу відповідно до зазначених протоколів та не стягнув заробітну плату за відпрацьований час (а.с.240-242, т.1).

В апеляційній скарзі ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та враховуючи висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасоване рішення апеляційного суду, які відповідно до вимог ч.4 ст.338 ЦПК України є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач фактично був допущений до роботи і виконував свої службові (трудові) обов'язки, тому суд дійшов висновку про те, що трудовий договір між сторонами укладений, у зв'язку з чим стягнув із відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 400 000 грн. з вирахуванням обов'язкових податків та зборів за період з 06 серпня 2012 року до 16 травня 2014 року, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та зобов'язав голову правління ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» укласти з ним, як з членом спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку», трудовий договір.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» було створено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 5 травня 2003 року № 655 «Деякі питання розвитку інноваційної інфраструктури в Україні та напрями діяльності Української державної інноваційної компанії у 2003 році» та зареєстровано Національним банком України 19 березня 2004 року (а.с.126, т.1).

Річними загальними зборами акціонерів ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» було затверджено Положення про спостережну раду ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку», що є додатком № 4 до протоколу №1 від 24 березня 2011 року (а.с.81-107, т.1).

Згідно з пунктом 5.10 зазначеного Положення Голова та Заступник Голови спостережної ради перебувають з Банком у трудових відносинах. Інші члени спостережної ради за рішенням загальних зборів можуть перебувати з Банком у трудових відносинах.

По справі встановлено, що відповідно до протоколу № 3 позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» від 6 серпня 2012 року ОСОБА_2 був обраний членом спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» (а.с. 8-11, т.1). У пункті 5 вказаного протоколу були затверджені умови трудових договорів (контрактів), що укладатимуться із головою, заступником та членами спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» та встановлено розмір винагороди даних посадових осіб згідно умов трудових договорів. Також уповноважено Голову правління ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» або особу, яка виконує його обов'язки на підписання трудових договорів згідно затверджених умов.

Додатком № 3 до рішення державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» від 20 липня 2012 року № 01/322 506 затверджено трудовий договір із членом спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку», у розділі 3 якого вказано, що за виконання обов'язків, передбачених цим договором, члену спостережної ради нараховується та щомісячно виплачується винагорода (заробітна плата) за рахунок коштів банку в розмірі посадового окладу 20 000 грн., з урахуванням фактично відпрацьованого часу (а.с.17-18, т.1).

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 24 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про акціонерні товариства» (у редакції, яка діяла на момент прийняття загальними зборами рішення від 6 серпня 2012 року) порядок роботи, виплати винагороди та відповідальність членів наглядової ради визначаються цим Законом, статутом товариства, положенням про наглядову раду акціонерного товариства, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з членом наглядової ради. Такий договір або контракт від імені товариства підписується головою виконавчого органу чи іншою уповноваженою загальними зборами особою на умовах, затверджених рішенням загальних зборів.

Члени наглядової ради мають право на оплату своєї діяльності за рахунок товариства. Визначення умов оплати покладається на загальні збори за затвердженим зборами кошторисом.

Частиною 2 ст. 53 зазначеного Закону встановлено, що повноваження члена наглядової ради дійсні з моменту його обрання загальними зборами товариства.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 виконував трудові обов'язки члена спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» в період з 13 серпня 2012 року по 06 травня 2014 року, приймаючи участь у засіданнях спостережної ради, що підтверджується протоколами засідання спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» (а.с.47-64, 68-79, 86-176, т.2).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги законів та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що трудовий договір між сторонами укладений, оскільки ОСОБА_2 фактично був допущений до виконання трудових обов'язків члена спостережної ради на визначених загальними зборами ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» умовах праці, що зазначені у протоколі № 3 від 6 серпня 2012 року.

Разом з тим, по справі встановлено, що 19 березня 2013 року рішенням загальних зборів ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» (протокол №1) ОСОБА_2 було переобрано до нового складу членів спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» (а.с.19-21, т.1).

Цим же рішенням загальних зборів ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» вирішено припинити дію укладених договорів з членами спостережної ради банку у порядку визначеному чинним законодавством (пункт 3).

Вказане рішення загальних зборів є чинним і ніким не скасоване.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у період з 06 серпня 2012 року по 18 березня 2013 року ОСОБА_2 виконував трудові обов'язки члена спостережної ради банку на платній основі, а з 19 березня 2013 року - на безоплатній основі, оскільки 19 березня 2013 року рішенням загальних зборів ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» (протокол №1) було припинено дію укладених договорів з членами спостережної ради банку.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 працював у відповідача на платній основі після 19 березня 2013 року матеріали справи не містять.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що у період з 06 серпня 2012 року по 18 березня 2013 року ОСОБА_2 фактично приймав участь у 24 засіданнях спостережної ради, що підтверджується протоколами засідання спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку».

Згідно з розрахунком, наданого позивачем, заробітна плата ОСОБА_2 у період з 06 серпня 2012 року по 18 березня 2013 року за фактично відпрацьований час (22 робочих дні) становить 10 402 грн. 32 коп. без вирахування податків та зборів (а.с.42-44, т.2).

Доводи позивача про те, що він, як член спостережної ради не тільки приймав участь у засіданнях спостережної ради ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку», а й виконував іншу роботу у цьому товаристві, є необґрунтованими, оскільки спростовуються наступними документами:

- довідкою ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» від 19 серпня 2015 року про те, що член спостережної ради ОСОБА_2 у період з 06 серпня 2012 року по 16 травня 2014 року не призначався до жодного постійного чи тимчасового комітету спостережної ради банку, не приймав участь у засіданнях постійно діючих комітетів банку та вихідна кореспонденція банку за його підписом у цей період не реєструвалася (а.с.184, т.2);

- довідкою ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» від 20 серпня 2015 року про те, що табелювання члена спостережної ради банку ОСОБА_2 за період з 06 серпня 2012 року по 16 травня 2014 року не велося у зв'язку з відсутністю посади члена спостережної ради банку у штатному розкладі банку (а.с.186, т.2).

Крім того, по справі встановлено, що ОСОБА_2 у вказаний вище період працював на постійній основі на посаді першого заступника генерального директора державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» та отримував заробітну плату.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, доводів сторін не перевірив та дійшов помилкового висновку про стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 400 000 грн. за період з 06 серпня 2012 року до 16 травня 2014 року.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з неповним з`ясування судом, що мають значення для справи, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі за період з 06 серпня 2012 року по 18 березня 2013 року у розмірі 10 402 грн. 32 коп., без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

Крім того, колегія суддів не погоджується з рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 послався на те, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із невиплатою йому заробітної плати, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо заподіяння відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди, яка виразилася у його душевних стражданнях та додаткових зусиллях для організації свого життя і таких доказів позивач відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України суду не надав.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 з 4 листопада 2011 року працював на посаді першого заступника генерального директора державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» (а.с.4, т.2) та отримував заробітну плату, що не заперечується сторонами.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.212-214 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення суду в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання голови правління ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» укласти з ОСОБА_2, як з членом спостережної ради, трудовий договір, що затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів та міститься в протоколі № 3 від 6 серпня 2012 року, з таких підстав.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як зобов'язання особи до укладення відповідних договорів.

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання роботодавцем права працівника на оформлення трудових відносин та укладення трудового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, а не шляхом зобов'язання особи укласти такий договір.

Таким чином, позивач обрав спосіб захисту, який не передбачений ст.16 ЦК України (про зобов'язання особи укласти договір).

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання голови правління ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» укласти з ОСОБА_2, як з членом спостережної ради, трудовий договір, що затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів та міститься в протоколі № 3 від 6 серпня 2012 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку», третя особа: голова правління публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» Локтіонов Олег Юрійович про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 06 серпня 2012 року по 18 березня 2013 року у розмірі 10 402 (десять тисяч чотириста дві) грн. 32 коп., без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді