АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1475/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Третьої міської лікарні, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10 про визнання ордеру недійсним, -

в с т а н о в и л а :

27 жовтня 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися в суд з позовом до Третьої міської лікарні, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10 про визнання ордеру недійсним.

В обґрунтування свого позову зазначали, що у березні 2014 року при вивченні матеріалів кримінального провадження, яке було відкрито Соснівським РВ УМВС в Черкаській області, було встановлено, що з боку працівників БТІ були допущені факти підробки документів, за рахунок чого було незаконно збільшено житлову площу гуртожитку по вул. Я.Галана, 7 у м. Черкаси, зокрема кімнат 309, 317, що були надані відповідачам ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які з нежитлових, незаконно переобладнано у житлові кімнати.

Зазначали, що статус кімнати відпочинку не змінювався, рішення про це міськрада не приймала. Комендант гуртожитку, при втраті господарської книги, вписала незаконно цю кімнату у нову господарську книгу по незаконному ордеру.

Позивачі вважають, що ордери на ці кімнати відповідно до діючих норм, що закріплені в ст. 59 ЖК України та ст. 9 Положення про гуртожитки не могли видаватися та мають бути визнані судом недійсними.

Просили суд визнати недійсним ордер № 1 від 31 січня 2000 року та частково недійсним ордер № 121 від 15 грудня 2003 року виданий ОСОБА_11 стосовно кімнат 317, 309 у гуртожитку по вул. Я.Галана, 7 у м. Черкаси.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено повністю.

ОСОБА_6 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. Вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 січня 2000 року третьою Черкаською міською лікарнею швидкої медичної допомоги, ОСОБА_8 видано ордер № 1, на житлову площу - кімнату № 317 в гуртожитку № 10 по вул. Я. Галана, 7 в м. Черкаси (а.с.10).

15 грудня 2003 року третьою Черкаською міською лікарнею швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 видано Ордер № 121, згідно якого їй виділено житлову площу (кімнати № 309, 317) в гуртожитку № 10 по вул. Я. Галана, 7 в м. Черкаси (а.с.10).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2013 року, яке вступило в законну силу 02 вересня 2013 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, Третьої міської лікарні, третя особа: ОСОБА_10 про визнання ордерів на кімнату у гуртожитку недійсним відмовлено (а.с.5-6).

Даним рішенням встановлено, що Рішенням Черкаської міської ради № 3-29 «Про подальше використання цілісного майнового комплексу за адресою: м. Черкаси, вул. Я. Галана, 7» від 11 серпня 2011 року, залишено цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих і допоміжних приміщень.

Підтвердженням того, що відповідач постійно з 2000 року проживає в кімнаті №317 по вул. Галана, 7 в м. Черкаси, є ОСОБА_12 опитування сусідів про проживання в жилій кімнаті №317 по вул. Галана, 7 в м. Черкаси від 21 листопада 2012 року, посвідчений секретарем ОСН «Комітет мікрорайону «Луначарський».

Згідно довідки про склад сім'ї наймача квартири (будинку), жилого блоку (секції) в гуртожитку № 2822 від 23 липня 2011 р. виданої КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради дільниця № 2, відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 жила блок (секція) № 309, 3 17, 311, 310, 312 з 16 січня 2004 року.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 вересня 2011 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності належить 62,3 кв.м., в блок секції 309-317 в буд. 7 по вул. Я. Галана, м. Черкаси, доля власності, жилого приміщення в гуртожитку складає 27/100 в рівних частках.

Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Підпунктом «а» п. 5 ч. 1 ст. 5 вищезазначеного Закону встановлено, що після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме залишити цілісний майновий комплекс у статусі "гуртожиток" та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями згідно з цим Законом.

Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю (п. 6 , пп. «а» п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 передбачає подання серед інших документів і копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку).

Відповідно до ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно зст.58 ЖК УРСР ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 Житлового кодексу України, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст. 117 цього Кодексу. У будь-якому випадку надається інше, а не раніше займане жиле приміщення, якщо останнє зайняте з законних підстав. Якщо за ордером, виданим з порушеннями, зазначеними у ст.59 ЖК, особи, які одержали його, не вселялися, суд вирішує питання лише про визнання ордера недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання ордеру недійсним позивач посилався на те, що в рамках кримінального провадження доведено факти підробки документів, за рахунок чого було незаконно збільшено житлову площу гуртожитку по вул. Я. Галана, 7 в м. Черкаси, зокрема кімнатами 309, 317, що були надані відповідачам, які з нежитлових незаконно перетворилися в житлові кімнати, а саме посилався на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27 грудня 2013 року № 2160/13-23, №2508/13-23, де зазначено, що умови і порядок переобладнання, кімнати загального користування №317 по вул. Я. Галана, 7 під житлову не відповідають вимогам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» стосовно оформлення дозвільної документації.

Однак, остаточне рішення по кримінальній справі не прийнято та не встановлено наявності факту підробки документів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 3 ЦПК України, особа, чиї права порушені має право звернутись за захистом до суду в порядку цивільного судочинства, до компетенції якого, відповідно до ст. 15 ЦПК України входить розгляд справ, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В розумінні наведених норм захисту в порядку позовного провадження підлягає суб'єктивне право особи, яке є порушеним, невизнаним або ж оспорюваним і не можуть розглядатись позови з метою запобігання прогнозованих порушень суб'єктивних цивільних прав.

Зважаючи на ці положення Верховний Суд України в п. 2 своєї постанови Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України №2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами визначив, які спори, що виникають із житлових правовідносин підлягають розгляду в судовому порядку. В основі визначення цих спорів лежить реально існуюче порушене право в сфері житлових відносин.

Проте, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено, у чому ж саме полягає недійсність оскаржуваних ордерів, та яким чином порушені його права, оскільки відповідачі отримали ордери та вселились в гуртожиток на їх підставі саме в кімнати, які вказані в ордері, а посилання позивача на ту обставину, що при приватизації його кімнат буде зазначена менша його частка (підстава збільшення площі) є безпідставним, так як його право порушене не буде, у власність він отримає свої кімнати, а решта площі залишиться у загальному користуванні сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Третьої міської лікарні, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10 про визнання ордеру недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :