У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину будинку НОМЕР_1 та надвірних споруд, розташованої по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що вона разом із спадкодавцем проживала однією сім'єю до моменту його смерті понад п'ять років, вела з ним разом спільне господарство, опікувалась ним, здійснювала необхідний догляд, поховала його за власний рахунок.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинку та надвірних споруд, розташованих у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з доведеності позовних вимог, зокрема, факту спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 однією сім'єю з 15 січня 2008 року до моменту смерті останнього, що склало більше п'яти років.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6) на праві власності належала 1/2 частина будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з надвірними будівлями (а.с. 7-8, 39).

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За змістом ст. 10 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, в порушення вимог ст. 303 ЦПК України вдався до переоцінки доказів, залишивши поза увагою фактичні обставини справи. Зазначаючи, що позивачем доведено факт спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем за адресою спірного домоволодіння, що підтверджується наданими позивачем доказами у вигляді довідки комітету району жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова від 03 березня 2014 року та акта №1 від 28 лютого 2014 року, складеного сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, апеляційний суд залишив поза увагою, що під час розгляду справи судом першої інстанції в ході судового засідання 14 листопада 2014 року (а.с. 61, звукозапис судового засідання від 14 листопада 2014 року (а.с. 86) позивач наголошувала, що проживала разом з ОСОБА_7 безпосередньо за адресою: АДРЕСА_2, оскільки у будинку останнього були відсутні необхідні умови для проживання.

Досліджуючи надані сторонами докази у їх сукупності, апеляційний суд не взяв до уваги те, що позивач на час відкриття спадщини складала сім'ю з іншими особами, зокрема, з копії паспорта позивача (а.с. 33), направленої П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою у складі спадкової справи на запит суду (а.с. 27-34), вбачається, що позивач ОСОБА_6 на час відкриття спадщини перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 та відповідно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Установивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, правовідносини, що склалися між сторонами, оцінивши докази у їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, застосувавши відповідні встановленим правовідносинам норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірних висновків по суті спору.

Відповідно до статті 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року скасувати, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук