Справа № 573/255/15-ц
Номер провадження 2/573/99/15
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. З 22 квітня 1989 року за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2, з якою він на той час перебував у зареєстрованому шлюбі. З вересня 2013 року остання за даною адресою не проживає. 28 січня 2014 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. У добровільному порядку ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим він позбавлений права оформити субсидію та вільно розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала частково, суду зазначила, що дійсно не проживає в будинку позивача з вересня 2013 року, так як останній вигнав її з дому. Оскільки вона не має власного житла і на даний час проживає у квартирі, яку винаймає, знятися з реєстраційного обліку в будинку ОСОБА_1 не може.

Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, відповідачку ОСОБА_2, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що сторони в справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1989 року по 28 січня 2014 року (а. с. 5-6).

З 22 квітня 1989 року і по даний час відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією будинкової книги (а. с. 9-11).

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Білопільської міської ради народних депутатів від 22 березня 1989 року №54, записаного в реєстрову книгу 04 квітня 1989 року за реєстровим №2788, вказаний житловий будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а. с. 8).

З довідки депутата Білопільської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована АДРЕСА_1, але з вересня 2013 року фактично проживає за іншою адресою (а. с. 7).

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні визнала факт своєї відсутності у будинку відповідача, що знаходиться за вказаною вище адресою, понад рік. Заперечення останньої стосовно того, що знятися з реєстраційного обліку у зазначеному будинку вона не може, так як не має власного житла, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Наміру повертатися в будинок, що належить ОСОБА_1 відповідачка не має.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні показав, що житловий будинок під №34 по вулиці Радгоспній в м. Білопілля побудований ним за власні кошти і кошти його батьків до реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2, що остання визнала в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на даний час не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1, не є власником або наймачем будинку АДРЕСА_1, який належить останньому на праві власності, не проживає у вказаному будинку понад рік, а лише зареєстрована у ньому, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 64, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 4,10, 60, 197, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: