РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.

при секретарі: Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють від свого імені та від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про визнання приміщення житловим, визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання здійснити державну реєстрацію житлового приміщення за апеляційними скаргами Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, в якому просили визнати приміщення АДРЕСА_1 житловим, визнати за ними право користування вказаним житловим приміщенням та зобов'язати КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» здійснити реєстрацію даного житлового приміщення.

Свої вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_1 з 09.08.2010 працює в КП «Ремонтно-експлуатаційна організація -1» робітником з комплексного прибирання і утримання будинків з прилеглими територіями (двірник) та відноситься до переліку осіб, яким може бути надане службове житлове приміщення. Однак, в наданні службової квартири йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю реєстрації проживання у м. Києві.

У вересні 2010 року на підставі усної домовленості з адміністрацією та згодою профспілкового комітету КП «РЕО - 1» ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 вселився у приміщення під АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син, який проживає спільно з батьками у зазначеному приміщенні.

Вказували, що оплату житлово-комунальних послуг здійснюють через кв. № 49, оскільки підключення холодного та гарячого водопостачання та водовідведення проводилось через загальні мережі будинку з сусідньої квартири, крім того, в квартирі встановлені лічильники.

Справа № 759/14689/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1604/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Також зазначили, що мешканці будинку не мають заперечень проти їх проживання в даному приміщенні, будь-яких скарг з цього приводу не надходило, тому вважали, що набули право користуватися цим приміщенням як житловим.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2014 позовні вимоги задоволено частково. Визнано приміщення АДРЕСА_1 відповідно до проведеної реконструкції - житловим. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право користування житловим приміщенням - квартирою № 48-А, загальною площею 45,70 кв.м., житловою площею 30,99 кв.м., у житловому будинку АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначив, що визнання спірного приміщення житловим та визнання права користування даним приміщенням за іншими особами порушує права співвласників багатоквартирного будинку, які не брали участі у розгляді справи. Крім того, судом не було прийнято до уваги, що зазначений будинок відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданий до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплений на праві повного господарського відання за КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» і саме на дані органи покладено обов'язок по забезпеченню схоронності житлового фонду і контролю за його використанням.

Вказував, що спірне приміщення є новоутвореним, і відповідно до встановлених правил повинно пройти відповідну інвентаризацію, бути введеним в експлуатацію, а дані повноваження не належать до компетенції суду.

Посилаючись на вищевикладене, представник Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації просив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2014 в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду просив залишити без змін.

У свою чергу КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» також звернулося із апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що чинним житловим законодавством України не передбачено переведення нежитлових приміщень у житлові і вирішення даного питання не входить до компетенції суду.

Вказував, що позивачі зайняли допоміжне приміщення, яке фактично є приміщенням для сушки білизни, а також ними не надано доказів на підтвердженням того факту, що мешканці будинку дали згоду на проживання в ньому сім'ї в складі 3 осіб. Крім того, єдиною підставою для вселення в житлове приміщення є ордер, що видається громадянинові на підставі рішення про надання житлового приміщення виконавчим комітетом районної, міської, селищної, сільської ради.

Враховуючи наведене, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 проти задоволення апеляційних скарг заперечував, просив їх відхилити.

Представники апелянтів доводи апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи буди повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.12.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 5).

09.08.2010 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в КП «Ремонтно-експлуатаційна організація -1» робітником з комплексного прибирання і утримання будинків з прилеглими територіями (а.с. 8, 9).

З вересня 2010 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселилися у приміщення на 4 поверсі в будинку АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син, ОСОБА_3, який проживає спільно з батьками у вказаному приміщенні.

Згідно журналу внутрішніх площ приміщень під № ІV на 4 поверсі буд. АДРЕСА_1, спірне приміщення при будівництві було передбачене для сушки білизни та не мало статусу житлового (а.с. 57-60).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання приміщення АДРЕСА_1 житловим. Разом з тим, відповідно до проектно- технічної документації приміщення з таким номером у будинку відсутнє. Присвоєння реєстраційних номерів квартирам здійснюється відповідно до Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 № 1117, а впорядкування нумерації квартир та присвоєння їм окремих номерівздійснюється з дозволу виконавчих органів місцевого самоврядування і не належить до компетенції суду.

Відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 та Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 05.09.2003 №146, об'єкт нерухомого майна після проведення реконструкції та капітального ремонту повинен пройти процедуру технічної інвентаризації.

Крім того, питання визначення типу приміщення та віднесення його до категорії житлового належить до компетенції відповідних органів, повноваження яких не можуть перекладатися на суд.

Відтак, висновок про визнання спірного приміщення житловим є передчасним і рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду із вимогою про визнання права користування житловим приміщенням позивачі не зазначили, на підставі яких норм чинного законодавства у них могло б виникати право користування приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1.

Посилання на ст. 322, 328, 344, 376 ЦК України судом не приймаються, оскільки наведені норми регулюють порядок та підстави набуття права власності, а в даному випадку вимоги про визнання права власності позивачами не заявлялися.

Коло осіб, яким може бути надано службові жилі приміщення, визначено Переліком категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.

Порядок надання службових жилих приміщень і користування ними визначений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.

Вказані нормативно-правові акти передбачають випадки та порядок надання саме службових житлових приміщень, а відтак не можуть вважатися належним обґрунтуванням для вимог про визнання права користування приміщенням, яке не має статусу житлового.

Посилання апелянта - Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на те, що у спірне приміщення позивачі вселилися без законних підстав в розумінні ст. 51, 58, 61 ЖК України є обґрунтованим, оскільки документів, які б свідчили про те, що приміщення на 4 поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 виділялось ОСОБА_1 для проживання у встановленому законом порядку суду не надано.

Усна домовленість між працівником та адміністрацією КП «РЕО-1» про надання дозволу на проживання у вищезазначеному приміщенні не може вважатися достатньою підставою для виникнення та визнання в судовому порядку права позивачів на користування спірним приміщенням з огляду на наступне.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з журналу внутрішніх площ приміщень під № ІV на 4 поверсі буд. АДРЕСА_1, спірне приміщення при будівництві було передбачене для сушки білизни (а.с. 57-60).

Згідно ст. 382 ЦК України власникам у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності у тому числі споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Таким чином, спірне приміщення, передбачене для сушки білизни, належить на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир та нежитлових приміщень, розташованих у буд. АДРЕСА_1. Відтак, правомочностями щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном наділені саме його власники, до числа яких позивачі не належать.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Разом з тим, доказів на підтвердження тієї обставини, що спірне приміщення надавалося в користування позивачам власниками даного майна у встановленому законом порядку суду не надано.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 права користування спірним приміщенням, яке на праві спільної сумісної власності належить іншим особам.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог про визнання житловим приміщення № 48 -А на четвертому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до проведеної реконструкції та про визнання за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, і малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням - квартирою № 48 -А, загальною площею 45,70 кв.м., житловою площею 30, 99 кв.м., на четвертому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють від свого імені та від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про визнання приміщення житловим, визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: В.А. Шебуєва

Л.Д. Українець