Провадження № 2/225/236/2015
Справа № 225/4703/14-ц
Головуючий у справі: Челюбєєв Є.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 лютого 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пролетарському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди та її індексації ,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з відповідача моральну шкоду посилаючись на те, що працював на шахті «ім. О.Ф. Засядько» у м. Донецьку, а відповідно до висновку лікарняно - експертної комісії Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань у нього первинно виявлене професійне захворювання - хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Емфізема легенів. Легенева недостатність першого - другого ступеня. Захворювання професійне. Висновком МСЕК від 21.12.2005 року йому було вперше встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності по профзахворюванню, безстроково, визнано інвалідом 3-ої групи. У зв'язку з отриманням професійного захворювання він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до втрати звичайних для нього життєвих зв'язків, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоров'я йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 40 000 грн. Одночасно при визначенні моральної шкоди просить про індексувати її розмір, враховуючи приріст індексу споживчих цін.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

Позивач у судове засідання не з'явився, його інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_3, який надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву та заперечення, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги не визнає, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді, просив суд повністю відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності судом встановлено наступне.

Так, із повідомленої позивачем по справі інформації, яка ні ким і ні чим не спростована (а.с. 6-9) багато років працював на "шахті ім. "О.Ф. Засядько". Висновком МСЕК від 21.12.2005 року (а.с. 19-20) позивачу з 21.12.2005 року вперше безстроково встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності по професійному захворюванню: хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Емфізема легенів. Легенева недостатність першого - другого ступеня. Визнано інвалідом 3-ої групи.

Факт отримання позивачем професійного захворювання підтверджується виписками із історії хвороби (а.с. 17-18), довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с. 19-20), актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 13-14).

У зв'язку з цим суд зазначає, що сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Таким чином суд вважає, що позивачу внаслідок ушкодження здоров'я заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено судом право вимагати відшкодування моральної шкоди настало у позивача з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності від отриманого професійного захворювання, а саме з 21.12.2005 року, тобто під час дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасливого випадку на виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності".

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, які діяли на момент виниклих правовідносин на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці» в редакції від 01 січня 2004 року державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно із ч. 1 ст. 9 цього Закону яка діяла на момент виниклих правовідносин відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника.

Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим брав на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом (стаття 21) соціальні послуги та виплати. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності.

До страхових виплат належать, зокрема, грошова сума, яка виплачується застрахованому за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21, частина третя статті 28 Закону, яка діяла на момент виниклих правовідносин) .

Встановлення, на час виникнення правовідносин між сторонами, зазначеним законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання (стаття 3).

Таким чином доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання заслуговують на увагу.

При цьому відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання - хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Емфізема легенів. Легенева недостатність першого - другого ступеня. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоров'я. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

В той же час, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 14000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Що стосується позовних вимог позивача про проведення індексації сум моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги заявлені ним необґрунтовані

По перше, з вимогами про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся до суду вперше. Отже, на даний момент моральна шкода, яка визначена судом цим рішенням не підлягає індексації.

По - друге, суд зазначає, що індексація - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому індексації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру. Оскільки моральна шкода, стягнена судом має разовий характер, то вона не підлягає індексації.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ч. 2 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пролетарському районі м. Донецька на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди у сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: