Номер провадження: 22-ц/785/30/15
Головуючий у першій інстанції Споришева Н. І.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Виноградової Л.Є., Сегеди С.П.,

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року, -

встановила:

31 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 року. Від шлюбу мають двоє дітей, доньок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На теперішній час відносини з відповідачем не склалися, вони припинили шлюбні відносини, спільно господарство не ведуть, спільно не проживають відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на дітей не надає, а діти знаходяться на її утриманні, то вона просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/ 3 частки з усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого для дитини відповідного віку.

За час спільного проживання вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_5.

Посилаючись на те що питання про розподіл майна в добровільному порядку не вирішене, позивач звернувся до суду з наведеним позовом.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 31.03.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з ІНФОРМАЦІЯ_4 по ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В частині стягнення аліментів допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

1) 1/2 частину нежитлового приміщення магазину зі складом за адресою АДРЕСА_2, вартістю 49005 грн.;

2) 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_4;

3) автомобіль Хюндай зареєстрований на неї, та наступне майно:

Телевізор СОНІ плазмовий вартістю 6000 грн.

Диван вартістю 3000 грн.

Телевізор "САМСУНГ" вартістю 1000 грн.

Кухонний гарнітур вартістю 10 000 грн.

Холодильник "САМСУНГ" вартістю 3000 грн.

Витяжка вартістю 1000 грн.

Газова плита вартістю 2 000 грн.

Стіл кухонний вартістю 3 000 грн.

Стільці 6 шт. загальною вартістю 720 грн.

Спальний гарнітур вартістю 15 000 грн.

Пилесос "ФІЛІПС" вартістю 1 500 тис. грн.

Комплексна підставка під телевізор вартістю 2 000 грн.

Пральна машина вартістю 3 000 грн.

Шафу - купе вартістю 400 грн. - на загальну суму 433807 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

1) 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_3, вартістю 234678 грн.

2) 1/2 частину нежитлового приміщення магазину зі складом за адресою АДРЕСА_2, вартістю 49005 грн.;

3) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 24764 грн.;

4) автомобіль "TOYOTA LAND CRUISER" вартістю 161003 грн., а також автомобіль "ГАЗ33104 ФІА-N2-GA04" та автомобільний причеп "ШЗК 06 ТУРИСТ" - всього на суму 469 450 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 2154 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду змінити, відмовити ОСОБА_2 у визнанні права власності на ? частину нежитлового приміщення магазину "Адмірал" зі складом за адресою АДРЕСА_2, вартістю 49005 грн. У решті позовних вимог рішення суду не оскаржувалось.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення аліментів, районний суд виходив з того, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають з відповідачкою, а тому відповідно до ст. 180 СК України стягнув з відповідача аліменти на дітей на користь позивачки. У цій частині рішення суду не оскаржується.

Ухвалюючи рішення про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 70 та 71 СК України, якими встановлено,що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; майно що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що нежитлове приміщення спірного магазину не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки є майном відповідача як приватного підприємця не можуть бути покладені в основу рішення про відмову позивачці у цій частині позовних вимог, оскільки суперечать діючому законодавству про правовий режим спільного майна подружжя.

Як встановлено судом, спірне приміщення магазину було придбано відповідачем у період шлюбу на спільні кошти подружжя, 21 грудня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу, тобто до введення в дію Сімейного кодексу України 2004 року і згоди на передачу цього приміщення відповідачеві як підприємцеві позивачка не надавала.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.Є. Виноградова

С.М. Сегеда