Справа № 323/2201/15-ц
Провадження № 2-з/323/10/15
У Х В А Л А

іменем України

15.07.2015 р. м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Плечищевої О.В. при секретарі Свириденко О.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, а також із заявою про забезпечення позову, в якій прохає накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, яке знаходиться за місцем проживання та грошові кошти в банківських установах, що належать ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, законом визначено можливість накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. При цьому в заяві про забезпечення позову мають бути зазначені інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З змісту зазначених статтей випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач прохає накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках в банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Позивачем ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не зазначено на яких банківських рахунках і в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, не вказано відомостей про те, на яке саме майно позивач прохає накласти арешт, де це майно знаходиться, чи його вартість є співмірною із заявленими вимогами.

Відповідно до частин 1, 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована , оскільки не містить всіх необхідних відомостей потрібних для забезпечення позову, не надано доказів на підтвердження належності відповідачу рухомого і нерухомого майна, не зазначено на яке саме майно необхідно накласти арешт, де воно знаходиться, на яких рахунках в банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, у звязку з чим неможливо визначити співмірність заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права подати обгрунтовану заяву про забезпечення позову, підтверджену належними доказами, на будь-якій наступній стадії розгляду справи.

Керуючись ст.151, ст.152, 153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Плечищева О.В.