У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В.,Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дубенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Дубенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що спірні земельні ділянки рішенням Дубенської міської ради № 601 від 09 листопада 2000 року були передані у приватну власність ОСОБА_3 про що було зроблено відповідні відмітки в паспорті, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Вказує, що в звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вибраний нею спосіб захисту порушеного права не супеперечить вимогам чинного законодавства.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не скористалася визначеним Законом порядку одержання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, для державної реєстрації свого права власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,01 га.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Дубенської міської ради № 601 від 09 листопада 2000 року, ОСОБА_3 передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по вул. Садова, 83 в м. Дубно площею 0,10 га та 0,01 га для ведення особистого підсобного господарства, про що зроблені відмітки в паспорті (а.с. 8, 9).

З огляду на положення абз. 2 п. 1 розділу Х перехідних положень ЗК України, рішення Дубенської міської ради № 601 від 09 листопада 2000 року було підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки ОСОБА_3, однак такої реєстрації проведено не було.

13 листопада 2011 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем якої є позивач.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 Земельного Кодексу України).

Оскільки державні акти на вказані земельні ділянки ОСОБА_3 оформлені не були, то право отримати такі документи перейщло до його спадкоємців.

Крім того, вбачається, що на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у розмірі 0,10 га в м. Дубно по вул. Садова, 83 позивачем вже оформлене право власності, що підтверджується Державним актом серії ЯМ № 033862 від 05 грудня 2012 року, який є чинним, тому предмет спору щодо вказаної земельної ділянку взагалі відсутній.

Інші доводи викладені у апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду, оскільки були предметом дослідження суду першої інстанції і в рішенні наведені відповідні мотиви та докази.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: