Справа № 638/8600/14-ц
Провадження № 2/638/1296/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

23.02.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст.209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 243 грн. (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

г

Справа № 638/8600/14-ц

2/638/1296/15

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог, позивачі вказують, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була приватизована в рівних частках членами однієї родини, що проживали в ній, про що було видано свідоцтво про право власності на житло від 29.01.2003 р, зареєстроване КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 17.02.2003 р за реєстром № П-1-41663, відповідно до якого позивачам на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_1 - 1/6 частина у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_2 - 1/6 частина у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім них, співвласниками квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2003 р також є: відповідач ОСОБА_3 - 1/6 частина, неповнолітня ОСОБА_6 (донька відповідача) - 1/6 частина.

Інші співвласники квартири на даний час померли.

1/6 частина квартири, що належала за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2003 р ОСОБА_4, була успадкована після його смерті його дружиною ОСОБА_7 (1/18) та доньками - позивачкою ОСОБА_1 (1/18 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2008 р) та Відповідачкою ОСОБА_3 (1/18).

1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2003 р та 1/18 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що належали за життя ОСОБА_7, були успадковані після її смерті її онукою ОСОБА_2 (4/18 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.2011 р).

Таким чином, Позивачі та Відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1. їх права власності зареєстровані у Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації". Відомостей про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Позивачі не мають.

Відповідно до довідки КП "Жилкомсервіс" від 11.03.2014 р Позивачі та відповідачі зареєстровані за даною адресою.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.03.2009 р та додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.12.2009 р між співвласниками визначено порядок користування приміщеннями квартири.

У 2012 році Позивачі вирішили розпорядитись належними ним частинами у праві власності на квартиру та здійснити їх відчуження. Дізнавшись про це, Відповідач ОСОБА_3 взяла у Позивачів оригінал свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2003 р нібито для звернення за потрібним дозволом до органу опіки та піклування, однак після цього заховала даний правовстановлюючий документ і не віддає.

Таким чином, Відповідач ОСОБА_3 без будь-яких підстав утримує у себе та не надає Позивачам як співвласникам правовстановлюючий документ на спірну квартиру, а саме - свідоцтво про право власності на житло від 29.01.2003 року, за яким Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать по 1/6 частині у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Отримати дублікат даного свідоцтва без участі Відповідача ОСОБА_3 Позивачі також не можуть.

Сторони у судове засідання з'явились. В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтвердила викладене у позовній заяві та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи на те, що не приховує від позивачів свідоцтво на право власності, однак не заперечувала проти визнання за позивачами по 1/6 частині спірної квартири.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності №1-03-229058 від 29.01.2003 року належала ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4, його доньки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також його дружина ОСОБА_7 отримали по 1/3 частки майна померлого.

Після смерті ОСОБА_7, її онука, ОСОБА_2 отримала у спадщину за заповітом 4/18 частин спірної квартири.

Таким чином, на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 за станом на 31.12.2012р зареєстровано за:

● ОСОБА_2 4/18 частини на підставі свідоцтва на спадщину виданого 10-ю ХДНК від 25.02.2011р. р№ 3-352;

● ОСОБА_2 1/6 частини на підставі свідоцтва про право власності виданого ВПЖФ УКМ та П від 29.01.2003р. р№ 1-03-229058;

● ОСОБА_3 1/6 частини на підставі свідоцтва про право власності виданого ВПЖФ УКМ та П від 29.01.2003р. р№ 1-03-229058;

● ОСОБА_6 1/6 частини на підставі свідоцтво про право власності виданого ВПЖФ УКМ та П від 29.01,2003р. р№ 1-03-229058;

● ОСОБА_1 1/6 частини на підставі свідоцтва про право власності виданого ВПЖФ УКМ та П від 29.01.2003р. р№ 1-03-22958;

● ОСОБА_3 1/18 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 10-ю ХДНК від 18.03.2008р. р№ 2-322;

● ОСОБА_1 1/18 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 10-ю ХДНК від 18.03.2008р. р№ 2-317.

За ч.1, 2 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому за ч.1 ст.361 ЦК співвласник має право самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За ч.4 ст.319 ЦК власність зобов'язує. За ч.2, 3 ст. 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

За ч.1 ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, враховуючи правомірність набуття сторонами своїх часток у спірній квартирі та те, що відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивачів в частині визнання за кожним із них по 1/6 частині спірної квартири, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивачів сплачений судовий збір.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 243 грн. (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя