Номер провадження 22-ц/788/622/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе"

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»,

про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Сумське машинобудівне НВО ім. М.В.Фрунзе" на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 9750 грн.

Стягнуто з ПАТ "Сумське машинобудівне НВО ім. М.В.Фрунзе" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" по суті доводить, що суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. Розмір стягнення моральної шкоди завищено. Вказує, що товариство не порушувало законних прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці, що підтверджується п. 19 акту розслідування професійного захворювання №83 від 09 липня 2014 року складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно ОСОБА_3 Також доводить, що у настанні страхового випадку, який стався з позивачем у 2006 році винен сам позивач.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11 січня 1979 року по 31 березня 2014 року позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на пільгових умовах за ст. 38 КЗпП України.

23 лютого 2006 року під час виконання трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок.

28 лютого 2006 року було складено акт про нещасний випадок на виробництві № 39.

Висновком Ковпаківської районної МСЕК у м. Суми, 02 липня 2007 року позивачеві встановлено 45% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом третьої групи.

Крім того, внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання № 83 від 09 липня 2014 року.

Відповідно до акту огляду МСЕК від 22 серпня 2014 року ступінь втрати працездатності у позивача склала 65 %, в т.ч. 35 % - первинно та підтверджено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням.

Роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого з ним стався нещасний випадок та у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні страждання в зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя. Саме в цьому полягає моральна шкода заподіяна позивачу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_3, тоді як ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надало належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 153 КЗпП України роботодавець зобов'язаний створити безпечні умови праці для особи, що працює за трудовим договором.

Право на отримання страхових виплат, відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого, застрахованого відповідно до закону, з дня встановлення МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком.

За період починаючи з 01 січня 2006 року і в подальшому відшкодування моральної шкоди заподіяної працівникові каліцтвом на виробництві покладено на роботодавця відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою завдавача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку про відшкодування моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивача, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність моральної шкоди без встановлення факту такої шкоди МСЕК, не дають підстав для перегляду оскаржуваного рішення. Крім того, відповідач не заявляв у суді першої інстанції клопотання про медичний огляд позивача, для встановлення факту заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до частин 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України).

Оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням названих положень законів, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу до уваги не приймаються, і не дають підстав для скасування рішення суду.

Не впливають на висновки суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги з приводу того, що у настанні страхового випадку, який стався з позивачем у 2006 році винен сам позивач, оскільки з фотокопії акту №39 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 28 лютого 2006 року вбачається, що крім позивача ОСОБА_3 особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, також є працівники відповідача, а саме: майстер ОСОБА_5, який не забезпечив виконання п. 4.1 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань за питаннями охорони праці та майстер ОСОБА_6, який допустив порушення п. 2.1.4 Типової інструкції для осіб, відповідальних за безпечне здійснення робіт по переміщенню грузів кранами ДНАОП 0.00-5.06-94 (а.с. 14-15).

Відповідно до підпункту 3 п. 18 акту №83 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відносно ОСОБА_3 від 09 липня 2014 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем м.Суми, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнню) пропонується начальнику цеху №8 Зуєву В.М. забезпечувати працюючих в умовах підвищеного рівня шуму та загазованості засобами індивідуального захисту органів слуху та дихання, здійснювати ефективний контроль за їх виконанням (а.с. 16). Отже роботодавцем названі умови з питань створення безпечних умов праці щодо позивача не дотримано.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Колегія суддів також вважає, що при розгляді справи не було допущено порушень процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

.