У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу незаконної добудови за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути на свою користь з відповідачів майнову шкоду в сумі 94 901 грн та моральну шкоду в сумі 15 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_2 Зазначала, що влітку 2008 року відповідачі почали реконструкцію своєї половини будинку з добудовою другого поверху на межі їх домоволодінь, без відповідних погоджувальних документів. Внаслідок незаконного будівництва було пошкоджено належну їй частину домоволодіння. Крім того, добудувавши другий поверх, відповідачі перекрили їй три вікна мансардного приміщення, а також закривають доступ світла на більшу частину домоволодіння. Згідно кошторису ТОВ «Чорнобиль-захист» вартість матеріалів та необхідних для проведення відновлювального ремонту робіт складає 94 901 грн. Також зазначала, що діями відповідачів їй було спричинено і моральні страждання, які полягають в тому, що вона та члени її сім'ї декілька місяців мешкають в антисанітарних умовах, стіни та стеля не висихають, у доньки почалась алергія. Вона відчувала дискомфорт через необхідність звертатись до різних інстанцій з проханням вирішити ситуацію, що склалась.

Рішенням Кіровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 94 901 грн та судовий збір у розмірі 949 грн 01 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 під час проведення реконструкції іншої частині домоволодіння, було пошкоджено майно позивача, чим завдано їй майнову шкоду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не надано доказів причинного зв'язку між завданою шкодою і протиправними діями відповідачів та не доведено вину останніх у її заподіянні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

З таким висновком апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є власником 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 власником 60/100 частин вказаного домоволодіння.

У 2008 році ОСОБА_2, на підставі розробленого ПП «Ютолта», який не було погодженого належним чином та без надання дозволу на виконання будівельних робіт Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області (далі - Інспекція ДАБК), було розпочато реконструкцію належної їй частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Як убачається з листа-відповіді від 11 липня 2008 року Головного архітектурно - планувального управління Дніпропетровської міської ради, останнє не надавало висновок і не погоджувало проектну документацію на реконструкцію ОСОБА_2 належного їй домоволодіння.

6 серпня 2008 року Інспекцією ДАБК ОСОБА_2 було видано припис про призупинення будівельних робот до офіційного звернення в Інспекцію ДАБК.

Комісією Кіровського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України, з метою встановлення законності переобладнання частини житлового будинку А-1 домоволодіння АДРЕСА_1 та виявлення ушкоджень внаслідок перебудови, було виявлено та зафіксовано пошкодження належної ОСОБА_1 частини домоволодіння АДРЕСА_1 внаслідок проведення ОСОБА_2 реконструкції своєї частини домоволодіння, про що складено акти від 20 серпня 2008 року та від 24 жовтня 2008 року.

Як убачається з кошторисної документації, виконаної ТОВ «Чорнобиль-захист», вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень домоволодіння АДРЕСА_1, складає 94 901 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушенні, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України. Крім того, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що позивач не довела вини відповідача не відповідає вимогам закону і спростовується наявними у матеріалах справи листами Інспекції ДАБК, актами Кіровського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України, кошторисною документацією ТОВ «Чорнобиль-захист» та фотознімкам, яким суд, у порушення вимог ст. 112 ЦПК України, оцінки не дав. Натомість відповідачі, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, це не спростували і не довели відсутність своєї вини.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд апеляційної інстанції, перш ніж робити висновок про відсутність вини у діях відповідачів, а отже і відсутність підстав для відповідальності за заподіяну шкоду, зобов'язаний був виходити з того, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, що означає, що не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко