Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3045/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання припиненим договору поруки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Зазначала, що 14 лютого 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (надалі - Банк) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №Z14-2/006-4/56616. Згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 490,00 дол. США у вигляді не відновлюваної кредитної лінії зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 13.02.2026 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та позивачем було укладено договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1 від 14 лютого 2006 року.

10 січня 2012 року до кредитного договору була укладена додаткова угода № Z14-2/006-4/56616/04, пунктом № 3 якої передбачено, що відсоткова ставка за кредитом підвищується до 13,20 % річних у випадку припинення трудового договору між кредитором (роботодавцем) та позичальником з наступного дня за днем припинення трудового договору. Банк листом від 17.01.2013 року за №121/р1-13133/53 повідомив ОСОБА_3, що з 17.01.2013 року між ним та позичальником припинено трудовий договір, в зв'язку з чим відсоткова ставка підвищена з 11,25% до 13,20% річних.

Позивачка ОСОБА_1, посилаючись на положення ст. 559 ЦК України та відсутність її згоди, як поручителя, на збільшення кредитної відсоткової ставки, просить суд визнати припиненим договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1 від 14.02.2006 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненим договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1 від 14.02.2006 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що законодавство України не передбачає обов'язку Банку чи іншої фінансової установи інформувати поручителя перед укладанням договору поруки про фінансовий або інший стан позичальника. Тому вважає, що посилання суду на порушення Банком вимог ст.559 ЦК України в частині зміни зобов'язання без згоди поручителя є безпідставними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

Тобто, підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначений правовий висновок був викладений у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13., який згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто під змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти за собою негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Як встановив суд та доведено матеріалами справи, 14.02.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (надалі - Банк) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №Z14-2/006-4/56616. Згідно умов договору останній отримав кредит у розмірі 20 490,00 дол. США у вигляді не відновлюваної кредитної лінії зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 13.02.2026 року (а.с.3 - 5).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1 від 14 лютого 2006 року.

10 січня 2012 року до кредитного договору Банком та позичальником ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № Z14-2/006-4/56616/04, пунктом № 3 якої передбачено, що відсоткова ставка за кредитом підвищується до 13,20% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором (роботодавцем) та позичальником з наступного дня за днем припинення трудового договору (а.с.6).

Листом від 17.01.2013 року за №121/р1-13133/53 Банк повідомив ОСОБА_3, що з 17.01.2013 року між ним та позичальником припинено трудовий договір, в зв'язку з чим відсоткова ставка підвищена з 11,25% до 13,20% річних (а.с.7).

Встановивши, що Банк разом із позичальником ОСОБА_3 без погодження із поручителем ОСОБА_1 змінив зобов'язання за кредитним договором щодо збільшення розміру процентної ставки, що є збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_1 за договором поруки від 14.02.2006 року припинилася. Відтак обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали справи не свідчать про те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Отже, оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді