Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2015Справа №607/4439/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

· Головуючої судді Черніцької І.М.

· за участю секретаря Бойко І.І.

·

за участю позивача ОСОБА_1,

адвокатів Притули О.Б., Когута В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання спільним зобов'язанням борг за договором позики від 05.05.2008 року та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позов до ОСОБА_4, який згодом уточнив, та просив поділити спільне майно подружжя, а саме, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 шляхом визнання за ним та відповідачкою права власності по ? ідеальної частки.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що з вересня 2006 року по 05 лютого 2014 року перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними було набуто житловий будинок по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що між ними не досягнуто згоди про поділ майна, просив визнати за ним право власності на ? частку спірного будинковолодіння як на частку у спільному сумісному майні подружжя.

ОСОБА_4 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, зокрема, просила визнати спільним зобов'язанням борг за договором позики від 05.05.2008 року укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в сумі 92 800 грн., виділити їй у власність 2/3 ідеальної частки житлового будинку, а відповідачу 1/3 частку, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка перебуває на її утриманні та суми заборгованості за договором позики від 05.05.2008 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказує, що для придбання спірного житлового будинку її мати ОСОБА_5 згідно договору позики від 05.05.2008 року надала їм у позику 92 800 грн., які вони зобов'язались повернути до 31.12.2011 року.

ОСОБА_5 у свою чергу отримала дані кошти згідно договору з ТОВ «Житловий Альянс» від 29.08.2005 року. По даний час кошти згідно договору позики від 05.05.2008 року не повернуті, а тому таке зобов'язання слід визнати їх спільним борговим зобов'язанням. Також вказує, що син ОСОБА_6 після розірвання шлюбу проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні.

Посилаючись на наведене та те, що дитина проживає разом із нею, перебуває повністю на її утриманні та недостатністю коштів на утримання дитини, просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні.

Представник відповідачки -адвокат Притула О.Б. щодо задоволення первісного позову заперечила. Зустрічний позов підтримала та просила задовольнити.

Судом встановлено, що з 03 вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 року (а.с.11).

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області від 18.08.2007 року.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу від 07.05.2008 року за реєстровим № 3777, ОСОБА_4 придбала житлового будинку з прибудовою заг. пл. -53,7 кв.м., жит. -30,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель: літня кухня з прибудовою під літ. «Б», хлів під літ. « В», господарська будівля під літ. «Г», господарська будівля з підвалом під літ. «Д», криниця під літ «К» та метл.- дерев'яна огорожа «1-3», що по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1, не приватизована.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний - до часткового задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

В силу вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відтак, при вирішенні спору про поділ майна подружжя слід виходити з презумпції рівності часток подружжя у набутому ними майні.

Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що спірний житловий будинок був придбаний сторонами за час шлюбу, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.

Таким чином, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний - до часткового, шляхом визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права власності по ? ідеальній частці житлового будинку з прибудовою заг. пл. -53,7 кв.м., жит. -30,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель: літня кухня з прибудовою під літ. «Б», хлів під літ. « В», господарська будівля під літ. «Г», господарська будівля з підвалом під літ. «Д», криниця під літ «К» та метл.- дерев'яна огорожа «1-3», що по АДРЕСА_1.

Зустрічні позовні вимоги про визнання спільним зобов'язанням борг за договором позики від 05.05.2008 року та визнання за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки житлового будинку з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та суми заборгованості за договором позики від 05.05.2008 року не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Вимоги щодо грошових коштів, отриманим в інтересах сім'ї згідно договору позики від 05.05.2008 року, можуть бути предметом окремого спору у разі заявлення вимог.

Судом встановлено та визнається сторонами спору, що на даний час у суді перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики від 05.05.2008 року, що підтверджується копією позову та ухвалою про відкриття провадження по справі від 05.02.2015 року .

Крім того, судом не встановлено, а ОСОБА_4 не подано суду жодних доказів на підтвердження про те, що грошові кошти згідно договору позики від 05.05.2008 року були витрачені в інтересах сім'ї, а також чи надавав ОСОБА_1 у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року № 6-163цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд також не приймає до уваги твердження ОСОБА_4 про наявність на її утриманні сина та недостатність коштів на його утримання як на підставу збільшення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, виходячи із наступного.

Положеннями ч. 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Із роз'яснень викладених у п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Отже, збільшення частки одного з подружжя може мати місце за умови, що розмір аліментів, які вони одержують на дитину, недостатній для забезпечення її духовного розвитку та лікування.

В силу вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою не надано суду жодних доказів про те, що розмір аліментів, який визначений судом у сумі 600 грн. є недостатнім для забезпечення розвитку дитини, доказів на підтвердження факту невиконання аліментних зобов'язань ОСОБА_1 та інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 810, 814, 825, 319, 386, 390, Цивільного кодексу України, ст.ст. 60,61,65,70 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку з прибудовою заг. пл. -53,7 кв.м., жит. -30,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель: літня кухня з прибудовою під літ. «Б», хлів під літ. « В», господарська будівля під літ. «Г», господарська будівля з підвалом під літ. «Д», криниця під літ «К» та метл.- дерев'яна огорожа «1-3», що по АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання спільним зобов'язанням борг за договором позики від 05.05.2008 року та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частку житлового будинку з прибудовою заг. пл. -53,7 кв.м., жит. -30,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель: літня кухня з прибудовою під літ. «Б», хлів під літ. « В», господарська будівля під літ. «Г», господарська будівля з підвалом під літ. «Д», криниця під літ «К» та метл.- дерев'яна огорожа «1-3», що по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти зустрічних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуючий суддяІ. М. Черніцька