АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/242/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/789/583/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду від 17 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Вирішено розірвати шлюб, укладений 7 травня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у Раковецькій сільській раді Збаразького району Тернопільської області, актовий запис №2.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 121,80 грн. половину судового збору, оплаченого по даній справі.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду, посилаючись на те, що дане рішення ухвалене без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи, а також недоведеними є ті обставини, які суд визнав встановленими.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання подружжя і збереження їх шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін.

Колегія вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам по справі та вимогам закону.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що 7 травня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Раковецькій сільській раді Тернопільської області, актовий запис №2.

Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає разом з позивачкою.

Cторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо. Позивачка стверджує, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливими, а тому відновлювати подружні стосунки з відповідачем вона не бажає.

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач визнав позов і був згідний на розірвання шлюбу, і вважав, що шлюб розпався по вині позивачки.

Враховуючи встановлені обставини по справі суд підставно прийшов до переконання, що збереження шлюбу неможливо, а тому суд дійшов висновку, що між сторонами склалися неприязні відносини, що можуть негативно впливати на виховання та проживання дитини, сім'я сторін існує формально, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини.

Колегія не приймає до уваги твердження апелянта про те, що суд не надав їм строк для можливого примирення, оскільки суд належним чином з'ясував всі обставини справи, врахував те, що в судовому засідання відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу та неможливість примирення і був згідний на розірвання шлюбу

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді, під час відкладення розгляду справи, сторони не примирились, відповідач не вживав заходів для примирення та збереження сім'ї, про що сам визнав.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постановляючи рішення про розірвання шлюбу суд першої інстанції встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв'язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Збаразького районного суду від 17 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська