Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/843/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галицький В. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.04.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді : Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

при секретарі : Кравченко Я.С.

за участю представника позивача, відповідача та його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що 01 грудня 2012 року ОСОБА_2 взяв у борг у гр.ОСОБА_4 кошти в сумі 5000 доларів США, що підтверджується розпискою Кошти відповідач зобов'язався повернути 01 червня 2013 року. 21 грудня 2012 року ОСОБА_2 взяв у борг у гр.ОСОБА_4 кошти в сумі 1206 доларів США та 600 євро, що підтверджується розпискою. Кошти відповідач зобов'язався повернути 21 квітня 2013 року. Свої обов'язки по поверненню взятих в борг коштів не виконав.

29 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_4 укладено договори відступлення вимоги за договорами позики від 01 грудня 2012 року та від 21 грудня 2012 року, а тому він за цими договорами є новим кредитором.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне виконання зобов'язання, 3% річних за користування чужими грошовими коштами та втрат від інфляції, що становить 104841 грн.27 коп.

В зв'язку із зміною курсу долара позовні вимоги збільшив, просив стягнути борг на час ухвалення рішення суду в сумі 141107 грн.63 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 133 471 грн. 93 коп., в тому числі: за договором від 01 грудня 2012 року основний борг 78900 грн., відсотки за користування 13491 грн.90 коп., 3 відсотки від простроченої суми 3550 грн.50 коп., всього 95942 грн.40 коп.; за договором від 21 грудня 2012 року основний борг 30898 грн.68 коп., відсотки за користування 5163 грн.16 коп., 3 відсотки від простроченої суми 1467 грн.69 коп., всього 37529 грн.53 коп. Також суд стягнув з відповідача судовий збір в дохід держави 1334 грн.72 коп. та на користь позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено, зокрема в позові про стягнення пені, а також втрат від інфляції, оскільки договір укладено в іноземній валюті.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що він повернув первісному кредитору ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 52916 грн.38 коп. шляхом внесення коштів на її рахунок в «Приватбанку» , що підтверджується письмовими доказами, які суд не врахував. Посилається на те, що умовами укладеного договору сплата процентів не передбачена.

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим. Третя особа ОСОБА_4 просила справу розглянути в її відсутності, а апеляційну скаргу відповідача - відхилити (а.с.223).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням зазначених норм.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст.1406 ЦК України).

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Оригіналом розписки від 01 грудня 2012 року, наданим представником позивача для огляду в судовому засідання (ксерокопія розписки на а.с.5) підтверджується, що 01 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_4 в борг грошові кошти в сумі, еквівалентній 5000 доларів США, які зобов'язався повернути в повному обсязі до 01 червня 2013 року.

Оригіналом розписки від 21 грудня 2012 року, наданим представником позивача для огляду в судовому засідання (ксерокопія розписки на а.с.6) підтверджується, що 21 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_4 в борг грошові кошти в сумі 1206 доларів США та 600 євро, які зобов'язався повернути в повному обсязі до 21 квітня 2013 року.

29 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори відступлення вимоги за договорами позики від 01 грудня 2012 року та від 21 грудня 2012 року,тому він є новим кредитором та звернувся з позовом до суду про стягнення боргу (а.с.7,8).

Відповідач зазначав, що між ним та ОСОБА_4 була домовленість, що борг він буде погашати шляхом внесення коштів на рахунок ОСОБА_4 в «Приватбанку», оскільки вони мешкають в різних населених пунктах. На підтвердження зазначених обставин надав суду оригінали квитанцій, ксерокопії яких знаходяться на а.с.82-85,225-226, відповідно до яких за період з 21 січня 2013 року по 07 лютого 2014 року на картковий рахунок НОМЕР_1 в «Приватбанку» ОСОБА_4 відповідачем внесено 27564 грн.56 коп., що на час поповнення рахунку становило 3443,44 дол. США, що відображено в таблиці: (дата, сума в гривні, курс долара, сума в доларах):

21.01.2013820.717.993102.67
17.02.20132108.707.993263.82
15.03.201347527.993594.52
02.06.20138507.993106.34
07.08.20131607.99320.02
07.08.201314007.993175.15
21.08.20138507.993106.34
02.09.2013427.867.99353.53
02.09.20132029.857.993253.95
08.09.201333007.993412.86
15.09.20132039.87.993255.20
22.10.2013845.777.993105.81
06.11.20132490.557.993311.59
19.11.20131805.977.993225.94
22.11.2013825.877.993103.32
24.01.20148457.993105.72
03.02.2014507.467.99363.49
04.02.20145107.99363.80
05.02.2014497.517.99362.24
07.02.2014497.518.70857.13
27564.56 3443.44

Суд не приймає до уваги розписку від 10 квітня 2014 року про повернення боргу в сумі 3050 грн., оскільки ці кошти він сплатив не кредитору ОСОБА_4, а іншій особі, якій кредитор в установленому законом порядку не надав повноважень на прийняття коштів в рахунок погашення боргу (а.с.81).

ОСОБА_4 визнала факт перерахування відповідачем на її картковий рахунок «Приватбанку» зазначених коштів, проте заперечувала , що ці кошти він перераховував на погашення боргу за розписками від 01 грудня та 21 грудня 2012 року, посилаючись на те, що між ними існують і інші правовідносини щодо сплати грошей, наявність яких заперечував відповідач.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

В судовому засіданні апеляційного суду 08 квітня 2015 року роз'яснено сторонам та їх представникам ст.10 ЦПК України щодо надання належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, в зв'язку з чим в судовому засіданні оголошена перерва (а.с.220, 228-229).

Колегія суддів приходить до висновку, що на підставі наданих доказів відповідач ОСОБА_2 на погашення боргу за розписками сплатив на картковий рахунок ОСОБА_4 27564 грн.56 коп., належні та допустимі докази сплати ним в погашення боргу в сумі 52916 грн.38 коп., не надано, а також не надано позивачем та третьою особою ОСОБА_4 належних та допустимих доказів щодо наявності між нею та відповідачем інших правовідносин щодо сплати боргу, крім зазначених в розписках від 01 грудня 2012 року та від 21 грудня 2012 року і перераховані відповідачем кошти не є погашенням боргу за цими розписками.

Таким чином залишок боргу за договором позики від 01 грудня 2012 року становить 1556,56 дол.США (5000 - 3443,44), за договором позики від 21 грудня 2012 року - 1206 дол. США та 600 євро.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим сторонами доказам на підтвердження своїх вимог та заперечень та дійшов безпідставного висновку про те, що відповідач на погашення позики кошти не сплачував, що є підставою відповідно до ст.309 ЦПК України для скасування рішеннясуду в частині задоволення позову.

Крім того, згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Суд правильно зазначив, що відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що позивач позов про стягнення процентів за користування позикою не заявляв та безпідставно вийшовши за межі позовних вимог стягнув з відповідача на користь позивача за договором від 01 грудня 2012 року відсотки за користування позикою в сумі 13491 грн.90 коп., за договором від 21 грудня 2012 року відсотки за користування позикою в сумі 5163 грн.16 коп.

Якщо судом постановлено рішення з питань, щодо яких вимоги не заявлялися, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в цій частині через їх відсутність, що не перешкоджає особі в установленому законом порядку звернутися до суду першої інстанції із зазначеними вимогами.

Рішення суду в частині відмови в стягненні інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦПК України з тих підстав, що договори укладені в іноземній валюті, та в стягненні пені відповідно до ст.549 ЦК України в розмірі подвійної облікової ставки НБУ не оскаржується, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На час ухвалення рішення апеляційним судом за офіційним курсом НБУ долар становить 22,9265 грн., євро - 24,2196, що підтверджується довідкою (а.с.227).

За таких обставин сума боргу за договором позики від 01 грудня 2012 року становить 35686 грн. 24 коп. (1556,56 х 22,9265), за договором позики від 21 грудня 2012 року - 42181 грн.12 коп. ( (1206 х 22,9265) + (600 х 24,2196)).

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Період прострочення суми 35686 грн. 24 коп. за договором позики від 01 грудня 2012 року з 08 лютого 2014 року по день ухвалення рішення апеляційним судом по 15 квітня 2015 року складає 432 дні, а три відсотки річних становить 1267 грн.10 коп. (35686.24 х 3 х 432 : 100 : 365).

Період прострочення суми 42181 грн.12 коп. за договором позики від 21 грудня 2012 року з 21 квітня 2013 року по день ухвалення рішення апеляційним судом по 15 квітня 2015 року складає 724 дні, а три відсотки річних становить 2510 грн.06 коп. (42181,12 х 3 х 724 : 100 : 365).Всього заборгованість за договорами позики становить 81644 грн.52 коп.

Згідно з ч. 1 і ч.5 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема, в дохід держави судовий збір в сумі 816 грн.45 коп., на користь ОСОБА_3 витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року в частині задоволення позову та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики:

від 01 грудня 2012 року в сумі 36953 грн.34 коп., яка складається з боргу по позиці 35686 грн. 24 та трьох відсотків річних 1267 грн.10 коп.

від 21 грудня 2012 року в сумі 44691 грн.18 коп., яка складається з боргу по позиці 42181 грн.12 коп. та трьох відсотків річних 2510 грн.06 коп., всього заборгованість в сумі 81644 грн.52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 816 грн.45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: