РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18304/14-ц

пр. № 2/759/939/15

12 лютого 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого: судді Лук'яненко Л.М., при секретарі: Борей В.Г.,за участю: позивача:ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, представників відповідача: Аврамчук Т.А., Ланового С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в якому просить визнати договір № 001279 фінансового лізингу від 20.10.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним; стягнути з відповідача на користь позивача 22 000,00 грн..

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 20.10.2014 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» було укладено договір № 001279 фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач повинен був придбати та передати позивачеві на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль Nissan Juke вартістю 220 000,00 грн. Після спілкування з представником ТОВ «ЛК «Еталон», який надав недостовірну інформацію про виконання вказаного договору, позивач перерахував на рахунок відповідача 22 000,00 грн. комісії. Позивач вважає договір № 001279 фінансового лізингу недійсним, оскільки згідно умов договору позивач зобов'язаний протягом 12 місяців з моменту підписання договору сплатити половину вартості предмету лізингу, тобто для виконання умов договору відповідач залучає 50% коштів позивача, що суперечить чинному законодавству та тягне за собою недійсність договору, вважає що що відповідачем порушено її право як споживача, внаслідок недобросовісних дій відповідача та несправедливістю умов договору, яким порушено істотний баланс між інтересами сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів та справу призначено до судового розгляду.

21.11.2014 року на адресу суду надійшли письмові заперечення ТОВ «ЛК «Еталон» в яких останнє просить в позові відмовити, оскільки, по-перше, спірний договір було укладено у письмовій формі, підписаний на кожному аркуші позивачем, у договорі передбачені всі істотні умови, відтак, правові підстави для визнання договору недійсним відсутні; по-друге, у зв'язку з невиконанням позивачкою зобов'язань по договору, а семе не сплачено Авансовий платіж та комісію за передачу предмета Лізингу, не настав обов'язок щодо передачі предмета лізингу позивачу, а згідно умов договору, у разі одностороннього розірвання договору, повернення сплаченої комісії не передбачено; по-третє, відповідач надає послуги фінансового лізингу, а не адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а така діяльність здійснюється на підставі спеціального дозволу та не потребує ліцензії.

Позивач та її адвокат в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні просили в позові відмовити з викладених у запереченнях підстав.

Вислухавши пояснення позивача, адвоката позивача, представників відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_5 між ним (Лізингоодержувач) та ТОВ «ЛК «Еталон» (Лізингодавець) 20.10.2014 року було укладено договір № 001279 фінансового лізингу, згідно умов якого Лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно п. 3.1 договору, предметом лізингу є автомобіль Nissan Juke 1.6. (а.с. 7-17,32-33). При цьому лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно умов договору.

20.10.2014 року на виконання умов договору № 001279 фінансового лізингу ОСОБА_5 було сплачено 22 000,00 грн. комісії за договором, що підтверджується квитанцією від 20.10.2014 року № L4-1941 (а. с. 21).

Так, як зазначає ОСОБА_5 в заяві від 20.10.2014 року (а. с. 31), вона уважно прочитала та зрозуміла умови договору, відтак, волевиявлення позивача було вільним та відповідало її внутрішній волі. На кожному аркуші договору міститься підпис ОСОБА_5 Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків ним обумовлених, що не заперечується позивачем.

Отже, передбачена у договорі № 001279 фінансового лізингу умова щодо сплати половини вартості предмету лізингу протягом 12 місяців з дати підписання не суперечить вимогам чинного законодавства та була погоджена сторонами договору, про що свідчить укладення договору № 001279 фінансового лізингу та його часткове виконання, а саме, сплата комісії за організацію та оформлення договору в розмірі 22 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 20.10.2014 року № L4-1941 (а. с. 21).

ТОВ «ЛК «Еталон» не є кредитною установою та не надає фінансові послуги щодо кредитування.

Надання послуг фінансового лізингу не є діяльністю, що потребує обов'язкового ліцензування. При цьому, ТОВ «ЛК «Еталон» було взято на облік Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що підтверджується довідкою від 08.10.2013 року ФЛ №513 (а. с. 34).

Отже, при укладені договору № 001279 фінансового лізингу, ТОВ «ЛК «Еталон» мало повний обсяг цивільної право- та дієздатності на укладення такого договору, відтак, визнання договору № 001279 фінансового лізингу недійсним з підстави відсутності у ТОВ «ЛК «Еталон» ліцензії є необґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ч. 1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України): умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови спірного договору фінансового лізингу містять 16 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш спірного договору підписано сторонами, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що в ньому викладені.

Вказані обставини також свідчать про те, що позивач погодився з усіма умовами, підписавши спірний договір, а тому посилання представника позивача на те, що позивач не має юридичної освіти та не розумів в повній мірі умови спірного договору, не до кінця усвідомлюючи його зміст, суд вважає безпідставними.

За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, як споживача є порушеними, чи укладання спірного договору порушують умови чинного законодавства.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючисьст.ст. 203,215,216, 509, 526, 527, 530, 533, 627, 638, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст.3,4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.М. Лук'яненко