Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Черненко В.А.,

Нагорняка В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Садівниче товариство «Сонячне», Комунальне підприємство Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації», Головне управління юстиції у м. Києві, реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності спадкування за законом, поділ часток у спільній частковій власності, вселення, усунення перешкод у здійсненні повноважень права власності та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності спадкування за законом, поділ часток у спільній частковій власності, вселення, усунення перешкод у здійсненні повноважень права власності та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого вона з відповідачкою в установленому законом порядку прийняли спадщину за законом. Згідно зі свідоцтвами, виданими Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2012 року НОМЕР_1 та НОМЕР_2, вона успадкувала 1/4 частини садового будинку АДРЕСА_1, а відповідачка - 3/4 частини та по 1/2 частини земельної ділянки площею по 0,035 га для ведення садівництва, на якій розташований вищевказаний будинок. Відповідно до вищезазначених свідоцтв було проведено державну реєстрацію права власності на вказані частини садового будинку з надвірними спорудами та внесений відповідний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно та земельні ділянки.

Позивачка зазначала, що даний садовий будинок фактично був збудований померлим батьком у зареєстрованому шлюбі разом з її матір'ю ОСОБА_5, шлюб між якими було розірвано 10 листопада 1992 року, але батьки продовжували проживати разом понад трьох років, а також одночасно ще в період шлюбу було збудовано з цегли весь садовий будинок за вказаною адресою, а саме: технічний поверх, який складався з комори, гаража, майстерні, і житловий поверх, який складався з однієї жилої кімнати, кухні, балкону та господарських споруд (сараїв).

У 2007 році її батько зареєстрував новий шлюб з відповідачкою ОСОБА_4, за цей час було зведено лише дах будинку і решта будівельних робіт, вартість яких є незначною в порівнянні з вартістю будівництва всього садового будинку, та лише 31 січня 2008 року на даний будинок було видано свідоцтво про право приватної власності, як на нерухоме майно.

Вказувала, що відповідачка не погоджується з поділом будинку та розпочала робити в ньому перепланування приміщень з метою унеможливити його поділ або виділення будь-якої частки в натурі та перешкоджає їй користуватись указаним садовим будинком.

Також вказувала на те, що садовий житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,070 га, яка була приватизована ще за життя батьком для використання за цільовим призначенням під садівництво і одночасно для обслуговування даного садового будинку, яка розподілена між нею та відповідачкою в рівних частках, але без поділу чи виділу меж, відповідно до визначених їм часток на даній земельної ділянки в натурі.

Просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину в спільній сумісній власності на 1/2 частки житлового садового будинку АДРЕСА_1, видане Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2012 року на ім'я відповідачки ОСОБА_4; визнати за нею право на спадщину за законом на 1/2 частини у житловому садовому будинку АДРЕСА_1; поділити частки в спільному частковому майні в натурі - житловому садовому будинку і господарсько-побутових будівлях АДРЕСА_1 їй: приміщення майстерні за № І площею 8,4 кв. м; приміщення комори за № II площею 3,5 кв. м; приміщення тамбура за № 1-1 площею 1,9 кв. м; приміщення кухні за № 1-2 площею 18,3 кв. м; частину приміщення балкона площею 3,6 кв. м; а всього приміщень загальною площею 35,7 кв. м, а відповідачці: приміщення гаража за № III площею 18,3 кв. м; приміщення житлової кімнати за № 1-3 площею 16,4 кв. м; частину приміщення балкона площею 3,0 кв. м; а всього приміщень загальною площею 37,7 кв. м (Відповідно з додатком № 2 до висновку КНДІСЕ № 75/14-43/7848/7849/14-13 варіант № 2 (таблиця № 9 дослідницької частини висновку) схеми розподілу садового будинку АДРЕСА_1); а господарські будівлі і споруди та земельну ділянку загальною площею 0,070 га залишити в користуванні у визначеній спільній частковій власності; вселити її до будинку АДРЕСА_1, відповідно до визначеної поділом частини даного садового будинку; зобов'язати відповідачку ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у здійсненні повноважень права власності у визначеній спільній частковій власності житлового садового будинку і земельної ділянки; стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду в розмірі 40 тис. грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Поділено садовий будинок АДРЕСА_1 між сторонами згідно з варіантом № 1 (додаток № 1) висновку № 75/14-43/7848/7849/14-43 судової будівельно-технічної експертизи від 07 липня 2014 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз:

· виділено в натурі співвласнику ОСОБА_3 з часткою 1/4 приміщення садового будинку: житлова кімната 1-3 площею 16,4 кв. м менше її ідеальної частки у житловому будинку на 0,3 кв. м;

· виділено в натурі співвласнику ОСОБА_4 з часткою 3/4 приміщення житлового будинку: тамбур 1-1 площею 1,9 кв. м; кухню 1-2 площею 18,3 кв. м, майстерню І площею 8,4 кв. м, комору II площею 3,5 кв. м; гараж III площею 18,3 кв. м, що більше її ідеальної частки у житловому будинку на 0,3 кв. м.

Земельну ділянку площею 0,070 га за адресою: садовий будинок АДРЕСА_1, залишено у користуванні у спільній частковій власності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого позивачка ОСОБА_3 (дочка померлого) та відповідачка ОСОБА_4 (дружина померлого) в установленому законом порядку прийняли спадщину за законом.

Згідно зі свідоцтвом, виданим Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2012 року, ОСОБА_3 успадкувала 1/4 частини садового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,035 га для ведення садівництва, на якій розташований вищезазначений будинок АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом, виданим Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2012 року, ОСОБА_4 успадкувала 3/4 частини садового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,035 га для ведення садівництва, на якій розташований вищезазначений будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до вищезазначених свідоцтв було проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначені частини садового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та внесений відповідний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно та земельні ділянки, про що свідчать витяги про державну реєстрацію прав.

До складу житлового будинку АДРЕСА_1, входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, що підтверджується експлікацією, яка міститься в технічному паспорті на житловий будинок, складеному 22 березня 2007 року.

Відповідно до технічного паспорта спірного садового будинку та висновку судової будівельно-технічної експертизи від 07 липня 2014 року № 75/14-43/7848/7849/14-43, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розділення садового будинку АДРЕСА_1 в ідеальних частках 1/4 та 3/4, що в одиницях площі складає 16,4 кв. м та 50,4 кв. м, вбачається можливим при умові, що відступ від часток становить 0,3 кв. м в меншу сторону для ОСОБА_3 та проведення необхідних ремонтно-будівельних робіт.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав для виділення в натурі майна, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, за першим варіантом висновку експертизи та виділено сторонам в порядку поділу приміщення згідно з додатком 1 до висновку.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Однак якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з наявності підстав для виділення в натурі майна, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, за варіантом № 1 висновку експертизи та виділено сторонам в порядку поділу приміщення згідно з додатком 1 до висновку.

Згідно з ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій, воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтво про право власності на спадщину в спільній сумісній власності на 1/2 частки житлового садового будинку АДРЕСА_1, видане Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2012 року на ім'я відповідачки ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано у 1992 році; будь-які докази щодо поділу майна між колишнім подружжям відсутні, спір між ними в судовому порядку також не вирішувався; з 2007 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4, свідоцтво про право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 ним було отримано 31 січня 2008 року; доказів того, що будинок будувався і був збудований до 1992 року, позивачкою не надано; надані позивачкою квитанції на будматеріали до 1992 року не свідчать про те, що будинок будувався і був збудований до 1992 року, і підстав вважати його спільною власністю батьків позивачки немає.

Також суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком і земельною ділянкою, оскільки позивачка не довела факту чинення відповідачкою перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суди правильно виходили з того, що така шкода не доведена та не передбачена законом.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик