Справа № 392/958/15-ц
Провадження № 2/392/505/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., представника позивача - адвоката Вишня-Чижової Г.В., представника відповідача Хорольської І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Смолінська шахта на його користь грошову суму в розмірі 90000,00 грн. (дев»яносто тисяч гривень), в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, і під впливом шкідливих факторів у нього виникли професійні захворювання. Висновком Кіровоградської обласної медико-соціальної комісії від 02 вересня 2014 року йому була встановлена ІІІ (третя) група інвалідності та встановлений ступінь втрати професійної працездатності 60 % (шістдесят відсотків). Через професійні захворювання і втрату працездатності він переживає моральні страждання, які пов»язані з постійним болем в руках, ногах, хребті та попереку; відчуває посилення болю при фізичних навантаженнях, звичайному русі та при виконанні побутових робіт, постійно відчуває задуху і не може вільно дихати, також позбавлений можливості заробляти на своєї утритимання та утриманні сім»ї своїми професійними здібностями. У зв»язку із поганим станом здоров»я він змушений постійно лікуватися та проходити медичні обстеження. Також позивач зазначає в позові, що хронічний характер захворювань не надає йому надії на видужання у майбутньому, на даний час йому 52 роки, але він є інвалідом зі значною втратою працездатності, фізично неповноцінною людиною, що призводить до його глибоких моральних страждань, що на його думку заподіяні з вини відповідача.

Представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позовом, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити його в повному обсязі.

Позивач повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду справи не виявив бажання приймати участь у судових засіданнях.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, як пред»явленому безпідставно і необгрунтовано, надавши докази та письмові заперечння на позовну заяву (а.с. 36-37). В яких зазначає, що позивач безпідставно покладає всю відповідальність за розвиток професійного захворювання на роботодавця, оскільки в захворюванні позивача є саме його вина, так як перші ознаки захворювання були виявлені ще у 2009 році - поперековий остеохондроз, у 2012 році - деформаційний артроз колінних, ліктьових суглобів, проте не зважаючи на це позивач все ж продовжував працювати в умовах шкідливих факторів, погіршуючи стан свого здоров»я. Зазначає, що позивачем не надано доказів постійного лікування та проходження медичних обстежень. Крім того вказає на те, що втрата позивачем можливості працювати та заробляти грошові кошти на утримання себе та своєї сім»ї компенсується йому Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, шляхом здійснення страхових виплат у розмірі 60 % від розміру його середньої заробітної плати, що приблизно становить 4195,75 грн., і крім цього позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах в розмірі 5079,22 грн..

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач з 17 червня 1985 року по 06 вересня 2013 року працював на різних посадах в ДП «Схід ГЗК», Смолінська шахта (попердня назва - Рудоуправління № 3 Східного гірничо-збагачувального комбінату). 06 вересня 2013 року був звільнений, у зв»язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, який перешкоджає продовженню роботи, згідно п. 2 ч. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-8).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 08 липня 2014 року ОСОБА_3 був встановлений професійний характер захворювання (а.с. 9-10). Також даним висновком та на підставі іншої медичної документації позивачу був становлений наступний діагноз: радилукопатія п/крижова та шийна, зі стійким помірно вираженим больовим синдромом, порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФ 1 ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ 0-1 ступеню, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФ 2 ступеню, периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт 1 стадії, емфізема легень 1 стадії). ЛН першого ступеня. Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., ст. 2, ГС. СН 0-1 ст.. Ризик 4. Початкові явища нейросенсорної приглуховатості. (а.с. 11-12).

02 вересня 2014 року позивачу Кіровоградською обласною МСЕК було встановлено 60 % ступеню втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с. 8).

З Інформаційної довідки про умови праці ОСОБА_3 від 24 квітня 2014 року вбачається, що перелік шкідливих факторів, які мали місце при виконанні робітником технологічного процесу був наступний: урановий пил, продукти розпаду радону, інонізуюче випромінювання, мікроклімат, фізичне навантаження, шум та вібрація, а також зроблений висновок, що згідно «Гігієнічної класифікації умов праці», виходячи із найгірших показників, працю ОСОБА_3 до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості та небезпечності (а.с. 19-21).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 серпня 2014 року причиною професійного захворювання ОСОБА_3 (загальний стаж роботи - 31 рік; за професієї - 11 років; в умовах впливу шкідливих факторів - 11 років) є - тривалий термін праці під впливом шкідливих виробничих факторів, обумовлених технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «Схід ГЗК» (запиленість повітря, фізичне перевантаження, шум) (а.с.17-18).

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз'яснення про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В ч. 4 ст. 43 Конституції України серед іншого зазначається, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 2 ст.153 КЗпП України обов'язок по забезпеченню безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

В порушення вимог ч. 2 ст.153 КЗпП України та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» ОСОБА_3 не було забезпечено на робочому місці безпечними умовами праці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або інши ушкодженням здоров»я.

Частина 3 ст. 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» серед іншого зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок отриманих професійних захворювань позивача було звільнено з роботи, на даний час йому протипоказана важка праця, за висновком МСЕК від 16 вересня 2014 року він потребує медичного та санаторно-курортного лікування.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначив, що він постійно відчуває болі, хворобливий стан змушує його постійно лікуватися, проходити медичні обстеження, трудове каліцтво, безпорадний стан та трудове каліцтво, все це призводить до моральних страждань.

Судом було роз»яснено представникам сторін положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного судочинства, обов»язки доказування і подання доказів, а також щодо обов»язку доведення позивачем розміру завданої йому моральної шкоди та обов»язку доведення відповідачем відсутності вини роботодавця щодо заподіяння шкоди здоров»ю працівника, що мало своїм наслідком виникнення професійного захворювання у позивача (а.с. 44, 56, 79).

Представник відповідача у своїх запереченнях на позовну заяву та усних поясненнях, як на одну із підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі зазначає, що роботодавцем на виконання вимог п. 1 ст. 29 КЗпП України, як при прийнятті позивача на роботу, так і в процесі його трудової діяльності було ознайомлено з умовами праці та доведено до відома наявність шкідливих виробничих факторів, ризик професійного захворювання. Відповідно до вимог законодавства, позивача було забезпечено засобами індивідуального захисту, спецодягом, була встановлена скорочена тривалість робочого часу, був встановлений підвищений рівень оплати праці за роботу у підземних умовах, але враховуючи характер роботи підприємства та технологічний процес видобування уранової руди, забезпечити безпечні і здорові умови праці з об'єктивних причин не можливо.

Суд не може погодитися із зазначеним вище тверженням представника відповідача, оскільки не дивлячись на те, що хоча позивач і був обізнаний та попереджений про умови праці та наявність шкідливих виробничих факторі, проте це не може свідчити проте, що особа могла знати і повній мірі передбачала, що внаслідок роботи на підтриємстві відповідача, у нього буде перелік хвороб той який він має на даний час, інші негативні наслідки пов»язані із цим, і він буде зазнавати моральних у зв»язку із цим страждань, оскільки це не та ґрунтується на доказах.

Суд наголошує на тому, що особа звільняється від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В свою чергу, відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні моральної шкоди.

Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що втрата професійної працездатності позивача та наявність у нього професійного захворювання виникла внаслідок виконання ним трудових обов»язків, тобто здійснення професійної діяльності на підприємстві відповідача та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов»язаних із виконуваною ним роботою.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Частина 1 ст. 212 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв»язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує значне погіршення можливості працювати позивачем у подальшому, характер правопорушення, глибину і тривалість моральних страждань, погіршення стану здоров»я, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача після ушкодження здоров»я в результаті професійного захворювання, після встановлення втрати 60% професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності в результаті професійного захворювання, яке виникло через роботу протягом тривалого часу в особливо важких та шкідливих умовах праці, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини щодо здійснення оцінки розміру відшкодування моральної шкоди на засадах справедливості, а також положення ст. 3 Конституції України, згідно якої найвищою соціальною цінністю України є людина, її життя і здоров»я, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням грошову суму в розмірі - 17000,00 грн..

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 243,60 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 11, 15, 57-60, 62-64, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 292, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, задовольнити - частково.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 вересня 2015 року.

Суддя Д.М. Кратко