Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полякова Маргарита Валентинівна, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківського області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у липні 2011 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір позики на суму 5 450 доларів США з кінцевим терміном повернення до 27 серпня 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики в той же день між ними було укладено іпотечний договір, предметом якого стала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Даний договір, на думку позивача, укладено з порушенням норм закону, а саме: в ньому не зазначено порядок його виконання, а вартість квартири була явно заниженою. Також позивач була позбавлена можливості повернути ОСОБА_6 вказані у договорі позики кошти, хоча і намагалась неодноразово. 29 листопада 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики і в цей же день договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Дані договори також просила визнати недійсними, так як позикодавець не повідомив її про відступлення права вимоги за основним договором. Крім того, реєстрація права власності на ім'я ОСОБА_5 у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» була здійснена з порушенням вимог законодавства. Згодом ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу іпотечної квартири з ОСОБА_7 Проте, позивач не отримувала ніяких заяв про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки чи намір продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківського області від 28 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а вказані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судами встановлено, що 27 липня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 2522 був посвідчений спірний договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_4 5 450 доларів США, а остання зобов'язалася повернути ці кошти не пізніше 27 серпня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики 27 липня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 2522. В іпотеку була передана однокімнатна квартира АДРЕСА_1

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі та на давши їм належну оцінку, вірно виходив із того, що боржником не виконано забезпеченого іпотекою зобов'язання, а тому іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім того, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 233 ЦК України, оскільки позивачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що укладення спірного правочину відбулося під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах, а за відсутності цих обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Разом з тим, згідно з п. 13 договору позики грошей сторони, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, засвідчили одне одному, що правочин не вчинено під впливом тяжких обставин і на невигідних для них умовах.

За змістом статей 512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 було повідомлено рекомендованим листом про зміну кредитора, про намір продати предмет іпотеки, а також про порушення умов позики.

16 травня 2012 року, ОСОБА_5 набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, про що ОСОБА_4 також повідомлено рекомендованим листом через приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу.

Крім того, судам надана належна оцінка договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 29 березня 2014 року.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи і дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Наведені у касаційній скарзі доводи ґрунтуються на припущеннях та висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківського області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М.Мазур

Т.О.Писана