У х в а л а

ІМенем УКраїни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельних матеріалів і конструктивних елементів, з яких було побудовано нерухоме майно, поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи, з яких було побудовано нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 1 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 6 вересня 2001 року сторони уклали шлюб. У них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. 28 лютого 2008 року було укладено нотаріально посвідчений договір дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, згідно умов якого останній став власником житлового будинку АДРЕСА_1, Тячівського району. Його вартість на момент дарування складала 26 804 грн. За час перебування позивача з відповідачем у шлюбі, в зазначеному житловому будинку, без відповідних дозволів, були проведені ремонтні роботи та добудови до нього. Зокрема, в житловому будинку було проведено капітальний ремонт, здійснено його добудову, встановлено огорожу, влаштовано систему газопостачання, опалення, водопостачання. Крім вказаного будинку, сторони є власниками окремих земельних ділянок, які є особистою власністю кожного з них. Речі домашнього вжитку за взаємною згодою з відповідачем розподілені між ними. Посилаючись на ч. 2 ст. 376 ЦК України вважає, що в разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку, суд може визнати за позивачем та відповідачем право на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Оскільки відсутня можливість для оформлення права власності на спірне нерухоме майно та не вирішено питання про прийняття житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в експлуатацію, просила задовольнити позов.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 1 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що житлова площа спірного будинку практично не змінилася, а саме лише коєфіцієнтне збільшення інвентаризаційної вартості об'єкту не може свідчити, що таке відбулось внаслідок грошових затрат на придбання матеріалів та проведення робіт в ньому, позивачем та її представником не надано належних і допустимих доказів у підтвердження проведення за час шлюбу сторонами капітального ремонту будинку, добудов та огорожі, влаштування систем газопостачання опалення і водопостачання, а також доказів вартості проведення таких робіт.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що 6 вересня 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, від якого в них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження дітей.

Рішенням Тячівського районного суду від 31 січня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

28 лютого 2005 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_4 житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, а саме: цегляний житловий будинок на 2 (дві) житлові кімнати загальною площею 62,6 кв. м (житлова - 32,2 кв. м) із надвірними будівлями та спорудами (хлів, огорожа) загальною вартістю 26904 грн.

Згідно долученої до справи копії технічного паспорта, виготовленого 4 лютого 2011 року, вказаний будинок має загальну площу 106 кв. м, із якої: 54,4 кв. м - житлова; 31,7 кв. м - допоміжні; 19,9 кв. м - додаткові, а також господарську будівлю, вбиральню, огорожу тротуар, козирок (а. с. 32, 33).

Отже, загальна та житлова площа будинку з моменту укладення договору купівлі-продажу (28 лютого 2005 року) до розірвання шлюбу (31 січня 2012 року) збільшилася, що відповідачем не заперечується.

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2012 року внаслідок проведених без відповідних дозвільних документів ремонтних робіт у житловому будинку АДРЕСА_1 власником якого згідно договору дарування є ОСОБА_4, вартість його збільшилася у період перебування останньої у шлюбі із ОСОБА_3

Як вбачається із змісту ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2013 року станом на 4 лютого 2011 року до житлового будинку, загальна площа якого склала 78,7 кв. м (+16,1 кв. м), належали підвал, прибудова, господарська будівля, козирок, вбиральня, огорожа і тротуар.

Відповідно до зведеного акта вартості будинків, господарських будівель і споруд від 7 лютого 2011 року інвентаризаційна вартість указаного житлового будинку з господарською будівлею, вбиральнею, огорожею і тротуаром станом на 2003 року складала 80502 грн, а станом на 2011 року - 272097 грн.

Згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності (ПП «Алекс-Хуст») ринкова вартість об'єкта складає 309013 грн.

На підтвердження вартості матеріалів, використаних для проведення будівельних і оздоблювальних робіт в будинку, позивач надала висновок експерта (а. с. 106-108).

На спростування цього висновку відповідачем доказів не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Вирішуючи спір, суди, у порушення вимог ст. ст. 212- 215 ЦПК України зазначених обставин справи не врахували, не звернули уваги на те, що розмір будинку збільшився внаслідок добудов, зведення допоміжних будівель, проведення оздоблювальних робіт, що може тягти за собою стягнення грошової компенсації вартості використаних в процесі цих робіт матеріалів.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 1 жовтня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник