Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/826/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грищенко М. В.
Категорія 59 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Павицької Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2014 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати.

Зокрема зазначає, що зобов'язань у зв'язку із заборгованістю по сплаті аліментів, які стягнуто на користь ОСОБА_2, він не має, оскільки остання 24.02.2003 року подала заяву до державної виконавчої служби Брусилівського РУЮ Житомирської області про відмову від стягнення аліментів із нього. Тому вважає, що дана ухвала є незаконною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.7 постанови №5 від 30.03.2012 року роз'яснив, що відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України „Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно приписів ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 5 частини 1 статті 6 вказаного Закону встановлено, що ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього, є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 передбачено, що обмеження у праві виїзду за межі України пов'язується з ухиленням громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням (п.22.5).

Відповідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З аналізу вказаних норм вбачається, що невиконання рішення суду не є безумовною підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України. Обов'язковою умовою є свідоме ухилення від виконання зобов'язань і ця обставина повинна бути доведена.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України 01 лютого 2013 року Верховний Суд України зазначив, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме лише невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі ДВС Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області перебуває виконавчий лист, виданий Печерським місцевим судом м.Києва 17.10. 2001 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати, щомісяця.

Заява про примусове виконання подана ОСОБА_2 10.07.2013 року. Цієї ж датою державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та запропоновано добровільно сплачувати аліменти.

Будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду матеріали справи не містять. Зокрема, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, наданий заявником на обґрунтування подання, не містить доказів того, що ОСОБА_1 свідомо не виконує зобов'язання щодо сплати аліментів в повному обсязі або частково і має змогу їх виконати, але не робить цього без поважних причин.

Крім того, у поданні державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не наведено обставин на підтвердження дій або бездіяльності боржника, що виразилися в ухиленні від виконання рішення суду щодо сплати аліментів. Також, у поданні відсутнє посилання на будь - які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 свідомо не виконує рішення суду щодо сплати аліментів у повному обсязі або частково і має змогу їх сплачувати, але не робить цього без поважних причин, то підстави для задоволення подання відсутні.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції відповідно до ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2014 року скасувати та постановити нову.

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді