Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/708/15-ц
Провадження № 2/506/271/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2015 року с.м.т.Красні ОСОБА_1

Красноокнянський районний суд Одеської області

у складі головуючого судді ЧЕБОТАРЕНКО О.Л.

секретаря судового засідання НЕЧИТАЙЛО Є.О.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування

Красноокнянської РДА ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. ОСОБА_1

цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 23 вересня 2003 року по 09 серпня 2005 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач весь цей час ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків: вихованням дитини не займається, матеріально та морально не підтримує, аліменти на утримання дитини не виплачує, не бере участі у її фізичному, духовному і моральному розвитку, не спілкується з дитиною, не надає ніякої фінансової допомоги. Відповідач не турбується про те, де та в яких умовах проживає дитина, чого вона потребує, жодного разу не навідувався до дитини за місцем її проживання, не звертався до компетентних органів для призначення зустрічей з дитиною. Тому, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, вона просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки ОСОБА_6.

Позивач та її представник в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягали.

Відповідач в судовому засіданні не визнав позов повністю, суду повідомив, що бачив доньку приблизно 8 років тому, після чого намагався приймати участь у вихованні доньки, матеріально та морально підтримувати, однак позивач змінила місце проживання, про що його не повідомила, в результаті чого він не мав змоги бачити дитину. ОСОБА_2 та її чоловік перешкоджали йому бачитися з донькою. Також в судовому засіданні відповідач наполягав, що донька повинна знати ,хто її батько і просив не позбавляти його батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_6.

Представник органу опіки та піклування Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки ОСОБА_6, оскільки відповідач вже багато років участі у вихованні доньки не приймає, життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує.

Вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування Красноокнянської районної державної адміністрації, допитав свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач є батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.6,7/.

Позивач є матірю дитини /а.с.6, 7 /.

Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.11,21/.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 08.07.2005 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано /а.с.8-9/.

Згідно довідки Великодолинського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія» Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_6 навчається у 6-Б класі зазначеного навчального закладу. За період навчання батько ОСОБА_5 не приймав участь у навчально-виховному процесі доньки, не спілкувався з вчителем, не брав участі в батьківських зборах. Мати учениці - ОСОБА_2 виховує доньку сама /а.с.22/.

Згідно характеристики ОСОБА_6, за час навчання остання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Має добру змішану память, гарно і швидко запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне мислення, всебічно розвинена, на уроках завжди уважна та активна. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, відповідально, приймає активну участь у громадському житті школи, була учасником шкільних олімпіад, конкурсу «Кенгуру». Веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок. Мати приділяє достатню увагу вихованню доньки, батько не приймає участь у вихованні та навчанні дитини /а.с.23/.

Згідно акту обстеження будинку, в якому проживають без реєстрації: ОСОБА_2 - мати, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_8 батько. Будинок одноповерховий, загальна площа 80 кв.м., житлова 42 кв.м., є газ, вода, електрика, каналізація. ОСОБА_2 проживає з чоловіком, донькою та сином в с.м.т. Великодолинське по вул. Індустріальна, 2а Овідіопольського району Одеської області. ОСОБА_5 ніхто із сусідів не бачив за вищезазначеною адресою. ОСОБА_5 - перший чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_6, у вихованні доньки участь не приймає, фінансової допомоги не надає /а.с.14/.

10.10.2008 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 /а.с.24/.

Згідно висновку органу опіки та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області від 03.11.2015 року, ОСОБА_6 проживає з матір`ю ОСОБА_2 в с.м.т. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області. Батько ОСОБА_5 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, має сім`ю. ОСОБА_5 має бажання спілкуватися зі своєю донькою ОСОБА_6, піклуватися про неї та надавати матеріальну допомогу, але ОСОБА_2 перешкоджає йому в цьому, про це він повідомив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Красноокнянської РДА (протокол №8 від 07.10.2015 року). Відповідно до вище викладеного Красноокнянська РДА як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.36/.

Разом з тим, доказів того, що позивач перешкоджала відповідачу бачитись з дитиною та брати участь у вихованні доньки, відповідач, в порушення вимог ст..60 ЦПК України, суду не надав.

Більше того, навіть з моменту отримання відповідачем матеріалів позовної заяви, незважаючи на те, що він, за його ж поясненнями, нарешті встановив місце проживання дитини, не здійснив жодної спроби поспілкуватися з дитиною, надати будь-яку матеріальну допомогу, проявити щодо дитини хоча б щонайменшу батьківську турботу.

Твердження позивача про те, що відповідач більше 8 років жодного разу не відвідував дитину, не брав участі та ухилявся від виховання і утримання дитини, підтверджено наявними у справі доказами, а саме показами свідка ОСОБА_9,яка повідомила суду, що вона є хрещеною матірю ОСОБА_6, знає місце проживання та часто їздить в гості до ОСОБА_2. З моменту розірвання шлюбу позивача з відповідачем, відповідач жодного разу не поцікавився життям своєї доньки, не передавав подарунки та фінансово не забезпечував. Незважаючи на те,що позивач щоліта привозить дитину ОСОБА_6 на канікули в с. Горячівка, де вона проживає і відповідачу про це відомо, останній ніколи не приходив провідати дитину, хоча проживає у сусідньому селі, часто спілкується із чоловіком свідка, однак жодного разу не запитав адреси, де проживає його дитина. При цьому свідок стверджувала, що заборони на спілкування відповідача та дитини від позивача не отримувала.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що є рідною сестрою відповідача і останній, на її думку, завжди хотів спілкуватися зі своєю донькою та допомагати їй, однак чи він намагався щось зробити для спілкування з донькою, вона не знає. Відповідач лише розповідав, що йому не дають бачитися з дитиною і він не знає, де донька проживає. Однак свідок повідомила, що спілкувалася з позивачкою приблизно рік назад, цікавилася дитиною, але її брат - відповідач ОСОБА_5 не просив номера телефону позивача для вирішення питань щодо виховання та утримання дитини, не цікавився у неї особисто будь-якою інформацією щодо доньки.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України, в судовому засіданні була вислухана думка дитини ОСОБА_6, яка повідомила, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_8, а щодо різних прізвищ її та її батьків, то мати їй пояснила, що її прізвище неправильно записали в пологовому будинку. На пряме запитання, чи знає вона, хто такий ОСОБА_5, дитина відповіла, що такої людини не знає.

Так як ст.12 Конвенції ООН про права дитини зобов»язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, і цим поглядам має приділятися належна увага, то відповідно до ст..171 СК України суд має врахувати думку дітей при вирішенні питання, що стосується їх життя. Разом з тим, судом, з метою збереження психоемоційного стану дитини, збереження усталеної думки дитини про сім»ю, у якій вона зростає, не було проінформовано дитину про суть справи, яка розглядається, так як дівчинці взагалі не було відомо про існування відповідача і про його юридичний статус батька. При цьому, перебуваючи в судовому засіданні, дитина навіть не впізнала в відповідачеві людину, яку могла колись бачити. В свою чергу відповідач, навіть знаючи, що його донька прибуде в судове засідання та буде допитана судом, не намагався поспілкуватися з донькою.

Крім того, відповідачем не було доведено, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, з приводу цього питання він не звертався до відповідних органів щодо вжиття заходів, як це передбачено ст.ст.158, 159 СК України.

Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Саме тому, на підставі вище зазначених доказів суд вважає, що висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Підставами для позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої Україною 27.02.91 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Так, судом було встановлено, що дитина ОСОБА_6 фактично не знає відповідача як батька і щиро вважає, що ОСОБА_8, який виховує її з 3-річного віку, і є її батьком.

При цьому і сам відповідач не заперечує, що протягом цих років дитини не бачив і будь-яких дій на знайдення можливостей спілкування з дитиною, прийняття участі у її вихованні та утриманні не вчиняв.

Так, дитина ОСОБА_6 має нахил до зайняття танцями, повинна була відвідувати змагання, фестивалі та інші культурні заходи як в Україні так і за її межами, однак отримання у відповідача дозволів на відвідування нею інших країн світу з метою розвитку своїх здібностей та відпочинку було досить проблематично, що не заперечував і відповідач.

Всі вище зазначені обставини у їх сукупності дають підставу вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, так як він не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання донькою освіти.

Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв'язку з винною поведінкою батька - відповідача по справі, так як він свідомо нехтував своїми обов'язками протягом тривалого часу близько 8 років.

На підставі вище наведеного та з огляду на те, що ОСОБА_5 в порушення ст.ст.180, 150 СК України, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, суд дійшов висновку, що на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, виходячи із інтересів дитини, відповідача слід позбавити батьківських прав, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 164 ч.1 п.2 СК України, ст. 10, 11, 212 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_11 Дмитрівни задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга, протягом десяти днів після проголошення рішення, яка подається в апеляційний суд Одеської області через Красноокнянський районний суд.

ГоловуючийОСОБА_12