Справа № 359/3627/15 Головуючий у І інстанції Величко В.П.
Провадження № 22-ц/780/4660/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 14.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Лащенка В.Д.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду і зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 20 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 280 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою ОСОБА_2 складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

У порушення норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 353 грн. 40 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6 268 грн. 09 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 458 грн. 96 коп.; заборгованості за комісією у розмірі 800 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 576 грн. 35 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у казаному вище розмірі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 грудня 2007 року у розмірі 12 353 грн. 40 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у порушення норм ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 12 353 грн. 40 коп., а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у вказаному розмірі.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (який складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку). Відповідно до нього ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 280 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-16).

ОСОБА_2, підписуючи 20 грудня 2012 року заяву, надала свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач засвідчила, що отримала повну інформацію про умови кредитування (а.с. 9).

Крім того, про укладення договору свідчать дії сторін. Так, на виконання умов договору банком відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна» № НОМЕР_1.

Факт видачі банком ОСОБА_2 кредитних коштів та факт користування відповідачем кредитною карткою підтверджується даними виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 за період з 01 січня 2007 року по 16 вересня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 у вказаний період систематично користувалася нею та використовувала кредитні кошти, надані банком (а.с.59-73, 83-93).

Також факт отримання та користування відповідачем кредитною краткою підтверджується підписаною відповідачем довідкою про те, що вона ознайомилася з умовами надання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.10).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримувала кредитних коштів за договором від 20 грудня 2007 року, є необгрунтованими та безпідставними.

Згідно з пунктами 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язувався: погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплатити винагороду банку.

Відповідно до пункту 5.5 Правил користування платіжною карткою банк нараховує проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів.

У порушення ст.ст.526, 1054 ЦК України та умов договору, ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим згідно наданого банком розхрахунку станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 353 грн. 40 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6 268 грн. 09 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 458 грн. 96 коп.; заборгованості за комісією у розмірі 800 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 576 грн. 35 коп. (а.с.5-8).

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов до законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 353 грн. 40 коп. відповідно до положень вказаного договору та ст.526 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості підписаний невідомою особою та не є належним доказом заборгованості відповідача за кредитним договором, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с.5-8), він відповідає умовам договору, викладених в заяві позичальника, Умовах і правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, Тарифах банку. Даний розрахунок складений банком на підставі аналізу руху коштів по відкритому позичальнику рахунку НОМЕР_2, в якому враховані всі проведені відповідачем платежі за весь час користування коштами.

Вказаний розрахунок заборгованості підписаний представником банку та скріплений печаткою банку, містить дані про всі складові кредитного договору, а саме, заборгованість по кредиту, заборгованість по процентах за користування кредитом, заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) та штраф (процента складова).

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами вказаний вище розрахунок заборгованості за кредитним договором, а також не надано доказів щодо сплати відповідачем суми заборгованості або існування заборгованості у меншому розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач безпідставно в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, з 01 січня 2013 року розмір процентної ставки за договором банком було зменшено з 36% до 30% річних.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин загальний строк позовної давності до основного зобов'язання з 08 квітня 2012 року, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14).

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до пункту 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця.

Відповідно до довідок ПАТ КБ «ПриватБанк», видана ОСОБА_3 картка НОМЕР_3 (номер основної картки НОМЕР_1) була перевидана 01 липня 2011 року та строк її дії закінчується у липні 2015 року (а.с.81, 82).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_2 періодично частково погашала заборгованість по тілу кредиту, процентах та останній платіж здійснила 26 травня 2014 року (а.с.8 зворот). Тобто, відповідач періодично вчиняла дії, що свідчать про визнання нею боргу за кредитним договором.

Із вказаним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 20 квітня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с.26).

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не застосовано спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені з 08 квітня 2014 року, оскільки як зазначалось вище штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штраф (процента складова) у розмірі 576 грн. 35 коп. нараховані відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено обов'язок позичальника сплатити вказаний штраф у фіксованій грошовій сумі та у розмірі 5% від ціни позову за порушення ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів. Таким чином вказані штрафи мають разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання та на них не поширюється спеціальна позовна давність строком в 1 рік, передбачена п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді