Єдиний унікальний номер 725/1780/15-ц
Номер провадження 2/725/368/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що під час шлюбу її доньки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, в подальшому шлюб між її донькою та відповідачем розірвано і онук ОСОБА_4 залишився проживати разом із нею та її донькою. При цьому, відповідач після розірвання шлюбу з її донькою створив іншу сім'ю та не цікавився життям, здоров'ям та розвитком свого сина, не приймав участі в його виховані та не надавав матеріальної допомоги на його утримання, хоча йому ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною та він був обізнаний про місце перебування хлопчика.

Також зазначала, що з моменту народження хлопчика ним опікувалась її донька, яка проживала разом з нею та забезпечувала сину гідні умови проживання, гармонійне оточення, а батько хлопчика у виховані та утримання дитини участі не приймав. На даний час її дочка померла та дитина залишилась без батьківського піклування.

Крім того, вказувала на те, що питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яка прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 При цьому, відповідач надав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Вважає, що наведені обставини свідчать про свідоме вольове небажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки відносно сина ОСОБА_5, який на даний момент фактично залишився без батьківського піклування, оскільки його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її смерті вона опікується хлопчиком та бажає офіційно оформити опіку над дитиною.

На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяв, в якій вказував, що не заперечує проти задоволення позову, вважаючи його обґрунтованим.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не зважаючи на те, що належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки позивач не надала згоду на ухвалення заочного рішення, розгляд справи проводився у загальному порядку.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а/с 8).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, між батьками ОСОБА_4 шлюбу розірвано 27 травня 2009 року (а/с 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а/с 9).

Відповідно до ст. 258 СК України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Так, вважаючи, що права ОСОБА_4 порушенні з боку його батька ОСОБА_2, позивача як бабуся хлопчика, відповідно до ст. 258 СК України звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її внука.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Як вбачається зі змісту характеристики ОСОБА_4, останній навчається в 3-Б класі Чернівецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю №6 Чернівецької міської ради та протягом навчання в школі основний вплив та контроль за навчанням дитини здійснювала мама та бабуся, батько помітної участі у виховані та контролю за навчанням дитини не бере, батьківські збори не відвідував (а/с 31).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК ЧМР від 25.03.2015 року №01/02-24/734, ОСОБА_2 належним чином вихованням та утриманням свого сина не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, фактично без поважних причин, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 (а/с 13).

Як вбачається з витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.03.2015 року №160/6 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а/с 12).

Крім того, 13.02.2015 року відповідач склав заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 та нотаріально посвідчив вказану заяву, яку адресував усім компетентним органам кого це стосується (а/с 16).

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_4

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 1,17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.ст.160,164,165 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 64, 88, 212-215, 218, 224,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало