Номер провадження 2/754/3125/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21.05.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2. Свої вимоги обґрунтовував тим, відповідачка прописана у будинку, але приблизно з 1996р. не проживає в спірному будинку, добровільно переїхала разом зі своєю матір'ю в інше місце проживання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити, пояснювали, що дійсно в спірному будинку ОСОБА_2 не проживала з часу коли їй виповнилось 5 років, переїхала з мамою до квартири за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що батько почав випивати та піднімати руку на мати. Також, зазначили, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку, оскільки ОСОБА_1 не дозволяє, до будинку не впускає, хоча бажання є саме повернутися до спірного будинку проживати разом зі сім'єю.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у будинку АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, відповідно до Ф-3 від 07.12.2012р., яка видана ЖЕК -по обслуговуванню приватного сектору.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності на підставі Договору дарування житлового будинку, серії ВАА № 925763 від 13.09.2002р. позивачу ОСОБА_1.

Відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована з 1994р. у будинку як член сім'ї, оскільки є дочкою покійного (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.) ОСОБА_9, але з 1996р. разом з матір'ю переїхала в інше місце проживання та у спірному будинку не проживає, що підтверджується актами ЖЕК-по обслуговуванню приватного сектору від 11.01.2013р. та показами свідків - ОСОБА_10 і ОСОБА_11

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до акту від 20.04.2015р. мешканців будинку та свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, відповідач ОСОБА_2 як їй виповнилось 5 років не мешкає у спірному будинку, переїхала разом з матір'ю. Участі у оплаті комунальних послуг не приймала, особистих речей у спірному будинку не мала, постійно мешкає в іншій квартирі, а саме у квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_1, що відповідачем та її представником не заперечується.

Згідно вимог ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї зберігається право на житло протягом шести місяців.

Якщо наймач або член його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, згідно ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено в судовому засіданні, після розірвання шлюбу батьків відповідачки, місце проживання ОСОБА_2 в добровільному порядку було визначено за місцем проживання її мами в квартирі АДРЕСА_1. Це помешкання ОСОБА_2 обрала своїм проживанням і після досягнення їй чотирнадцяти років, що не заперечувалось сторонами.

Також, судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 має окрему кімнату та проживає разом з чоловіком та дитиною, що підтвердили свідки: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які також зазначили, що проживання в спірному будинку не можливе, оскільки атмосфера дуже тяжка, постійно відбуваються сварки.

Посилання відповідача ОСОБА_2 та її представника на те, що її до спірного будинку не впускають, суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_2 ніколи не зверталась до державних органів чи суду з питанням порушення її права проживання у будинком АДРЕСА_2, що також було підтверджено свідками, які приводились до присяги в судовому засіданні. А наявність реєстрації відповідача не є підставою для вселення в цю квартиру.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 107 ч.2 ЖК України, член сім'ї який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням з якого вибув.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачка не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірному домі.

Також, відповідачем та її представником не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені стороною відповідача в запереченнях на позовну заяву та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що відповідач ОСОБА_2. намагалась потрапити або вселитись до спірного будинку, а позивач ОСОБА_1 цьому перешкоджав.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач ОСОБА_2. порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в будинку відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у будинку за місцем реєстрації без поважних причин, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 107,30грн.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 107,30грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.