Справа № 580/106/15-ц
Номер провадження 2/580/93/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2015 року Лебединський районний суд Сумської області
в складі: головуючого - судді Чхайло О. В.,
при секретарі - Івановій О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики;
В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином шляхом публікації оголошення про його виклик в газеті "Урядовий Кур'єр", але до суду не прибув і причину своєї неявки не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд.
Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов'язані з спорами щодо виконання зобов'язань за договором позики, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено наступне.
27.08.2013 року між сторонами було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки (а.с. 9).
За умовами даного договору ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 2500 євро, які зобов'язався повернути до 31.12.2013 року.
Розпискою від 19.09.2014 року (а.с. 8) боржник підтвердив наявність укладеного договору з позивачкою та зобов'язався повернути борг уже до 31.10.2014 року за рахунок продажу належного йому майна або з іншого джерела прибутку.
Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, оскільки не повернув своєчасно суму позики, що змусило позивачку звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Враховуючи викладене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що внаслідок невиконання зобов'язань з боку відповідача за договором позики були порушені права позивачки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь трьох процентів річних від суми боргу у розмірі 1709,98 грн. є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.
Оскільки рішення ухвалене на користь позивачки, суд вважає необхідним також стягнути з відповідача усі понесені ОСОБА_1 та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 573,16 грн. та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420 грн., а всього 993,16 грн.
На підставі вище наведеного, керуючись ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України;
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чхайло О. В.