н/п 2/490/3037/2015 Справа № 490/4012/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Гудковій Є.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування , -

ВСТАНОВИВ:

В квітня 2015 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі страхова компанія) , в якому просили стягнути на їх користь суму страхового відшкодування 49 150,50 грн., у виплаті якої було неправомірно відмовлено відповідачем, 2289,30 грн. пені, 19 611,05 грн. інфляційних витрат, 686,76 грн. 3% річних , 5 000 грн. судових витрат на правову допомогу, 10 000 грн. компенсації моральної шкоди, а всього загальною сумою 86 737,61 грн.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, направили свого представника, який вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову в повному обсязі. В останнє судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що договір страхування вступив в дію з 27 серпня 2014 року, тоді як страховий випадок стався 25 серпня 2014 року. Проте той факт, що страховий представник компанії здійснив банківську операцію перерахування коштів на рахунок Стархової компанії лише 26 серпня 2014 року, то не є виної страхувальників, які сплатили страховий платіж у день укладення договру 21 серпня 2014 року, про що в договорі зазнгачено, що він вступає в дію з 22 серпня поточного року.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у позові , посилаючись на те, що згідно умов укладеного з позивачем договору, Договір страхування починає свою дію не раніше 00.00 годин дня, наступного за днем сплати чергового страхового платежу, який надійшов від позивачів на рахунок компанії лише 26 серпня. Позивачем був порушений строк оплати страхової премії, встановлений у Договорі, а отже Договір вважається неукладеним та не може почати свою дію.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та АТ «Просто-страхування» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 000306, відповідно до якого страхувальником є ОСОБА_2, вигодонабувачем ОСОБА_1, застрахованим транспортним засобом є автомобіль Мітсубіші Паджеро Спорт , 2005 року випуску, р/н ВЕ 9272 АМ, в тому числі і на випадок пошкодження чи знищення ТЗ в процесі руху внаслідок ДТП.

Страхова сума встановлена у 185 000 грн., безумовна франшиза 0,5 % за страховим випадком Пошкодження , строк дії договору - з 22 серпня 2014 року по 21 серпня 2015 року.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При дослідженні обставин справи та оцінці доказів, суд виходить з того, що відповідно до правової позиції ВСУ , яка обовязкова судом до застосування на підставі ст. 360-7 ЦПК України, первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обовязковими для обох сторін.

Згідно умов п.1.15 Договору , строк дії договору з 22.08.2014 року. За пунктом 1.14 цього ж Договору ,порядок сплати страхової премії визначено частинами за наведеним графіком: перший платіж у сумі 1842 грн. - термін сплати 21.08.2014 року за період страхування з 22 серпня 2014 року по 21 листопада 2014 року. Зазначено, що страховик надає Страхувальнику рахунок на сплату страхової премії, який останній зобовязаний сплатити протягом трьох робочих днів.

Як стверджує позивачка, нею було внесено перший внесок у повному розмірі до каси страховика миколаївської філії АТ Просто-страхування готівкою страховому агенту уповноваженій на укладання договорів особі в день укладання Договору 21 серпня 2014 року, як-то переббачено п. 2.5.7 Договору.

Як підтверджується матеріалами справи, позивачі укладали Договори добровільного страхування з відповідачем щорічно з 2009 року - в такий саме спосіб і саме з 22 серпня кожного року.

При цьому суд не може взяти до уваги заперечення відповідача стосовно того, що Миколаївська філія АТ Просто-страхування не є юридичною особою і не має відокремленого балансу , а отже не має своєї каси та не проводить бухгалтерських операцій , оскільки перевірка таких даних не входить до обовязків споживача.

Відповідачем надано агентський звіт № 7037227 від 26 серпня 2014 року по договорам, в тому числі і ПКР 000306 та іншим, за якими страхувальником ОСОБА_2 були сплачені страхові платежі на загальну суму 3312 грн. (ще і іншій договрі автоцивілка). Наведене підтверджується випискою АТ Ощадбанк від 26 серпня 2014 року.

Проте, з наданої самим відповідачем виписки з банківського рахунку вбачається, що кошти на рахунок підприємства вносив страховий агент ОСОБА_3, а не безпосередньо страхувальник. До того ж в звіті страхового агента ОСОБА_3 від 26.08.2014 року зазначено про укладення договорів як з ОСОБА_2, так і іншими особами -без зазначення дати їх укладення . Наведене спростовує твердження відповідача, чо не мала права Миколаївська філія приймати страхові платежі від осіб, з якими укладаються відповідні Договори страхування. Адже платежі вносив безпосередньо страховий агент , а не ОСОБА_2, що в свою чергу свідчить про те, що страховим агентом не видавався відповідно до положень п. 1.14.2 Договору страхувальнику рахунок на оплату страхової премії для сплати останнім.

Натомість , достеменних доказів того, що позивачем не своєчасно передані кошти страховому агенту на сплату страхової премії, а не останній вніс їх на рахунок компанії в перший робочій день , наступний за вихідними днями ( 23-25 серпня 2014 року), одночасно з платежами інших страхувальників за іншими договорами, укладеними в той же період- відповідач суду не надав..

Відповідно до п. 19.1 Договору, страхове відшкодування виплачується після надання страхувальником страховику всіх необхідних документів по страховому випадку , визначених в розділі 18 цього Договору, огляду пошкодженого ТЗ Страховиком і складання ОСОБА_3 огляду, визначення обставин, причин, розміру і характеру заподіяного збитку і визнання страховиком події страховим випадком..

Як вбачається з Постанови про закриття кримінального провадження від 30.10.2014 року слідчого Відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Миколаївській області , 25 серпня 2014 року близько 21.20 год. Водій ОСОБА_2,керуючи технічно справним автомобілем марки Мітсубіши Паджеро Спорт, р/н ВЕ 9272 АМ , рухаючись по пр.Героїів Сталінграду в м.Миколаєві , дотримуючись встановленої ПДР швидкості руху , скоїв наїзд на пішохода . В діях водія

ОСОБА_2 порушень вимог ПДР України не вбачається, його дії не перебувають у причинному звязку з настанням ДТП, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З письмової відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачам від 25 грудня 2014 року вбачається, що 26 серпня 2014 року до страхової компанії надійшло письмове повідомлення вигодонабувача за договором про страхову подію 25.08.2014 року. Згідно п. 2.5.4.2 Договору цей Договір вступає в дію з 00 годин 00 хвилин дня зазначеного у п.1.15 як дата початку дії цього Договору, але не раніше 00.00 годин дня, наступного за днем оплати страхової премії або її першої частки. Перша частка страхової премії надійшла на рахунок компанії 26.08.2014 року. Таким чином договір страхування не набрав чинності на момент настання випадку , а почав дію лише 27 серпня 2014 року. Крім того, відповідно до п.2.5.2 Договору у випадку несплати страхової премії або її першого внеску у встановлений договором строк цей договір вважається неукладеним.

З матеріалів страхової справи вбачається, що до Заяви-повідомлення ОСОБА_1 були додані необхідні документи, передбачені розділом 2.7.2 договору , також представником страхової компанії був складений ОСОБА_3 огляду пошкодженого транспортного засобу, погоджено СТО, яке проводить ремсонтну калькуляцію.

Представником страхової компанії 27 серпня 2014 року складено ОСОБА_3 огляду траспортоного засобу у присутності страхувальника , з якого вбачається, що зафіксовані пошкодження відповідають заявленим до ремонту в ремонтній калькуляції.

Ремонтною калькуляцією від 12.11.2014 року визначено, що загальна вартість ремонту становить 40 690,74 . Згідно рахунку-фактури від 17.10.2014 року СТО Автосервіс ФОП ОСОБА_4, вартість ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 складає в загальному розмірі 46 416 грн. без врахування НДС , з яких 3800 грн вратість слюсарних та рихтувальних робіт, 8820 грн вартість підготовчих та фарбувальних робіт, 33796 грн вартість запасних частин.

14 листопада 2014 року позивачем була надана до СК заява на виплату страхового відшкодування , де зазначені реквізити для сплати.

Актом виконаних робіт від 19 лютого 2015 року № 2-00000006 підтверджується , що позивачами виконаний ремонт вказаного застрахованого автомобіля на загальну суму 55578 грн. без врахування НДС. Сплата зазначених коштів ОСОБА_1 підтверджуєтьмя Квитанціями до прибуткового касового ордеру № 3 від 21.01.2015 року та № 9 від 19.02.2015 року.

Будь-яких інших достеменних доказів того, що сума матеріальної шкоди , спричиненої пошкодженням застрахованого автомобіля , має бути меншою, відповідачем не надано і про такі не зазначено.

У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР розяснено, що за договором страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

У системному звязку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, яким на страхувальника покладено обовязок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Так, позивач виконав умови Договору і повідомив органи ДАІ про ДТП , своєчасно повідомив і страхову компанію, надав необхідні документи для визначення події, що сталася, як страхового випадку.

Достовірних доказів, які б свідчили про неукладеність Договору страхування, тим більше з врахуванням положень ст. 204 ЦК України, суду не надано.

Відповідно до п.п. 2.7.2.5, 2.8 Договору- випалата страхового відшкодування здійснюється протягом 20 календарних денів , починаючи з дня подання страхувальником страховику останнього із всіх необхідних документів , а отже - до 06 листопада 2014 року

При розрахунку страхового відшкодування, суд виходить з правил, встановлених розділом 2.4 Договору і з урахуванням безумовної франшизи та несплаченої страхової преміїі, сума становить 49 150,50 грн. ( 55578, 00 грн. згідно акту виконаних робіт 0,5 % - 5502,50 грн. ). До того ж ст. 9 ЗУ «Про страхування» встановлено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до п. 2.12.1 Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України визначений розмір 0,01 % від суми прстроченого платежу (страхового відшкодування) за кожний день прострочення. Відповідно до ст.. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За такого, підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення пені відповідно до п.2.12 Договору у розмірі 2289,30 грн з розрахунку 0,01 % від суми боргу за кожен день прострочення за 170 днів прострочення : з 07 квітня 2014 року по 25 квітня 2015 року (позивачем вірно обраховано максимальний період, з якого за умовами Договору у страховика виник обовязок скласти страховий акт та сплатити страхове відшкодування по день звернення до суду з вказаним позовом ( заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач не надав) .

Також позивачем заявлені вимоги про застосування санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України - щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Суд доходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі Договору страхування є грошовим зобовязанням, в якому серед інших прав і обовязків сторін є обовязок страховика на вимогу страхувальника за певних умов сплатити страхове відшкодування. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобовязань на них поширюється дія вказаної норми ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

За такого, за час прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 49 150,50 грн. за 170 днів прострочення інфляційні витрати становлять 19 611 грн. 05 коп. ( сукупний індекс інфляції за зазначений період = 139,9 %) ; розмір 3% річних за 170 днів прострочення становить 686,76 грн.

Також позивач просив стягнути на його користь витрати на правові послуги у розмірі 5000 грн., що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 18 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5М та Квитанцією від 27 квітня 2015 р.. Орбгрунтування розміру міститься в Розрахунку суми гонорару правової допомоги у цивільному провадженні від 27.04.2015 року.

Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах , у тому випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, то граничний розмір компенсації не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Виходячи з часу складання позовної заяви ( 2 години, адже консультатція з правових питань та аналіз законодавства не охоплюється визначеним Законом та не підлягає відшкодуванню у розумінні витрати на правову допомогу при розгляді циввльних справ у суді ), тривалості участі представника в судових засіданнях ( одне судове засідання) , суд приходить до висновку, що на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню 1500 грн.

Стосовно заявлених вимог про відшкодування компенсації моральної шкоди, до суд доходить до висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з наступного. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом № 85/96-ВР та ЦК України, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Не підлягає застосуванню і ст. 22 ЗУ Про захист прав споживачів , на яку посилається позивач, оскільки згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-ХІІ, згідною з якою споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя та здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Проте в судовому засіданні не були підтверджені обставини про те, що порушення положень Договору добровільного страхування з боку страховика у вигляді не виплати виплати розміру страхового відшкодування було повязане з небезпекою для життя та здоровя страхувальника.

За такого за Договором страхування на користь позивача ОСОБА_1, яка є вигодонабувачем за договором страхуванняі не надала ні суду, ні страховику заяви про виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_2, належить стягнути 73 237 грн. 61 коп., отже вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 732 грн. 37 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за Договором добровільного страхування ПКР № 000306 від 21 серпня 2014 року в розмірі 49 150,50 грн. , 2289,30 грн пені, 19 611,05 грн інфляційних втрат, 686,76 грн 3% річних, витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., а всього в загальному розмірі 73 237 грн. 61 коп.,

Стягнути з Акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 732 грн. 37 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко