Номер провадження: 22-ц/785/1988/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, а також представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 14 березня 1984 року на отримання грошового вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа Четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 14 березня 1984 року на отримання грошового вкладу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті матері ОСОБА_7, померлої 24.09.1980 року, залишилася спадщина у вигляді будинку загальною площею 28,3 кв.м., розташованого по вул.1-а Пересипська, 18. Зазначений будинок був перебудований за життя спадкодавця, без відповідних документів, тому свідоцтво про право на спадщину позивачка не отримала, а пред'явила права на будинок у судовому порядку, однак їй було відмовлено.

На день смерті спадкодавця, спадкоємцями за законом були її рідні діти: дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_3, 1940р.н., син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

За домовленістю між дітьми спадкодавця, будинок площею 28 кв.м. залишався позивачу ОСОБА_3, яка доглядала тяжко хвору матір, яка потребувала постійної сторонньої допомоги.

Позивач зазначає, що її брат ОСОБА_11 ніколи не претендував на 1/5 частину спадку, який був зареєстрований і мешкав в квартирі старшої сестри ОСОБА_8, у якої крім кімнати площею в 12,6 кв.м., малось ще чотири самовільно збудованих кімнат. Позивачка стверджує, що між спадкоємцями існувала домовленість про те, що після смерті їх матері будинок залишається саме їй, який вона фактично прийняла, тому діти померлої не звертались до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, всі документи померлої матері ОСОБА_7 знаходились у позивачки в домоволодінні матері.

В 2012 - 2013 роках, при розгляді іншої цивільної справи за № 1527/17330/12 позивачці стало відомо, що на будинок матері претендує відповідачка ОСОБА_5 з тих підстав, що її батько ОСОБА_11 отримав в 1984 році Свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошового вкладу на ощадній книжці. Позивачка вважає, що її брат ОСОБА_11 незаконно заволодів ощадною книжкою матері, для того, щоб отримати грошові кошти в сумі 260 рублів, які зберігались на рахунку ощадкнижки, ощадну книжку матері ОСОБА_3 брату не віддавала.

ОСОБА_3 зазначає, що 14 березня 1984 року її брат звернувся з заявою в Четверту Одеську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини у вигляді грошового вкладу в сумі 259 руб. 96 коп., вказавши, що інших спадкоємців, передбачених законом не має.

ОСОБА_11 помер 22.04.2012 року, а 03 грудня 2012 року його донька ОСОБА_5 відповідачка по справі, звернулась до Четвертої Одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але 13 січня 2014 року за № 42/02-31 державний нотаріус ОСОБА_12 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. При цьому, в довідковому листі від 13 березня 2013 року за №637/02-14 зазначено, що до складу спадкового майна входить житловий будинок №18 по вул.1-ша Пересипська в м.Одесі.

На підставі зазначеного, позивачка звернулась до суду із позовом та просила суд задовольнити його у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач по справі ОСОБА_5 та представник третьої особи Четвертої Одеської державної нотаріальної контори не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином. Крім того, інтереси відповідача представляє довірена особа, а від Четвертої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка зазначених осіб в апеляційний суд не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_7, померлої 24.09.1980 року, залишилася спадщина у вигляді будинку загальною площею 28,3 кв.м., розташованого по вул.1-а Пересипська, 18 у м.Одеса. За домовленістю між дітьми спадкодавця, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, зазначений будинок залишався позивачу ОСОБА_3, яка доглядала тяжко хвору матір.

Згодом позивачу стало відомо, що в 1984 році ОСОБА_11 отримав Свідоцтво про право на спадщину після смерті матері у вигляді грошового вкладу на ощадній книжці.

ОСОБА_3 зазначає, що 14 березня 1984 року її брат звернувся з заявою в Четверту Одеську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини у вигляді грошового вкладу в сумі 259 руб. 96 коп., вказавши, що інших спадкоємців, передбачених законом не має.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Однак, 22.04.2012 року ОСОБА_11 помер, а 03 грудня 2012 року його донька ОСОБА_5 звернулась до Четвертої Одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. При цьому, в довідковому листі від 13 березня 2013 року за №637/02-14 зазначено, що до складу спадкового майна входить житловий будинок №18 по вул.1-ша Пересипська в м.Одесі.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину, може бути визнано недійсним з підстав встановлених ст.1301 ЦК України, не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Враховуючи вказані вимоги закону, а також ті обставини, що при видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину у вигляді грошового вкладу на імя ОСОБА_11, після смерті матері ОСОБА_7 не було враховано інтереси позивача.

При цьому судова колегія вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції судження щодо порушення права на спадщину інших спадкоємців окрім позивача, оскільки вони з такими вимогами до суду не звертались, тому ці висновки суду виходять за межі позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що позивачеві слід було заявляти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та про продовження строку не заслуговують на увагу, оскільки у визначений ст.549 ЦК УРСР строк ОСОБА_3 вступила в управління спадковим майном, а за такого суд повинен вирішувати питання саме про визнання права власності на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_13

ОСОБА_2