Справа 141/965/14-ц
З А О Ч НЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2015 року смт. Оратів
Оратівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Круглика В.В.
при секретарі Симоненко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області, Оратівський районний сектор управління ДМС України у Вінницькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за участю позивача ОСОБА_1, представника третьої особи служби у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області Кук М.Я., у відсутності відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, представника третьої особи Оратівського районного сектору управління ДМС України у Вінницькій області, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області, Оратівський районний сектор управління ДМС України у Вінницькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області Кук М.Я. в судовому засіданні пояснила, що виселення неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення є недоцільним та не відповідає інтересам дітей. Крім цього пояснила, що хоча відповідачі зареєстровані за адресою по АДРЕСА_1, однак з осені 2014 року проживають по АДРЕСА_2 у орендованій квартирі. Діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 навчаються в 3-Б та 5-Б класах Української загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №2 Київської області з 05.11.2014 року, діти забезпечені всім необхідним для повноцінного розвитку, що підтверджується відповідними довідками та актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї, наданими на запит служби у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Оратівського районного сектору управління ДМС України у Вінницькій області Ковальчук О.М., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання повторно не з'явились, з місця її реєстрації повернулись не врученими судові повістки з поміткою "за значеною адресою не проживають", що в силу ч 5 ст. 74 ЦПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод свідчить про належне її повідомлення про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки у судове засідання не з'явилися всі відповідачі та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 02.10.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20492116 від 07.10.2008 року виданого комунальним підприємством "Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" належить на праві власності житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в квітні 2009 року на прохання відповідача ОСОБА_2 продати йому житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 та недобудований будинок АДРЕСА_3, надала згоду на тимчасове проживання ОСОБА_2 та членів його сім'ї - відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 житловому будинку що розташований по АДРЕСА_1 з умовою подальшого укладення договору купівлі продажу даних будинків. Однак, відповідач ОСОБА_2 не поспішав укладати договір купівлі-продажу.
В липні 2011 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача ОСОБА_1 з проханням здійснити реєстрацію його та членів його сім'ї для подальшої можливості їх працевлаштування і можливості отримання соціальної допомоги та підтвердив наміри придбання житлових будинків, належних позивачу.
В липні 2011 року позивач ОСОБА_1 дала згоду на реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у належному їй домоволодінні що розташований по АДРЕСА_1, та з липня 2011 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою. Крім цього, в жовтні 2011 року позивач ОСОБА_1 дала згоду на реєстрацію членів сім'ї ОСОБА_2 - відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які з та жовтня 2011 року зареєстровані у будинку по АДРЕСА_1.
Після цього ОСОБА_2 відмовився в укладанні договору купівлі-продажу житлових будинків та телефонні дзвінки не відповідає.
Зараз позивачка ОСОБА_1 прийняла рішення про продаж будинку, однак у добровільному порядку відповідачі не бажають виселятися з будинку та знятися з реєстрації за вказаною адресою, а тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.
Той факт, що у будинку позивачки є зареєстровані відповідачі по справі перешкоджає їй як власнику у користуванні будинком, оскільки для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що не дозволяє позивачці розпоряджатись належним їй майном на власний розсуд та значно обмежує її законні права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.
Як вбачається із довідки №1583 від 22.12.2014 року виданої виконавчим комітетом Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, але по вказаній адресі на даний час не проживають. Дана інформація узгоджується із відомостями Оратівського районного сектору управління ДМС України у Вінницькій області.
Таким чином, єдиним юридичним власником зазначеного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.
Судом встановлено, що відповідачами, які не бажають добровільно виселитися житлового будинку, чиняться перешкоди позивачу у здійсненні його прав власника, які полягають у праві користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.
Позивачем вживалися заходи щодо врегулювання спору із відповідачами в досудовому порядку, зокрема, 20.08.2014 року надіслано пропозицію про укладення договору найму житлового приміщення. Пропозиція отримана відповідачами, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень. Проте, пропозиція позивача залишена відповідачами без реагування.
Стаття 150 ЖК України також передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"№2 від 12.04.1985 р., з наступними змінами, Житловий кодекс регулює правовідносини, що виникають з питань користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, та не може регулювати правовідносини, що виникають у зв'язку з користуванням жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, у зв'язку з чим при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.
Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-ІV закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Виходячи з концепції власності, що вбачається із рішень Європейського суду з прав людини, яка поширюється на "законні сподівання" та "свідчення" (підтвердження) права власності, враховуючи наведений підхід до захисту права власності, суд вважає, що відповідачі дійсно порушують принцип обґрунтованих сподівань позивача на розпорядження своїм майном на власний розсуд.
Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення відповідачів з житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та зняття його реєстраційного обліку за вказаною адресою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи те, що рішення ухвалено на користь позивача, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 71, 72, 150, 156, 158 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України , ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57- 60, 88, 212-215, 224-232, ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй на праві особистої власності майном - житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 без надання іншого приміщення.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй на праві особистої власності майном - житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1
Зобов'язати Оратівський районний сектор управління ДМС України у Вінницькій області зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга подається на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: