АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/565/2015 Головуючий в І інстанції Дзиговський Ю.В.
Категорія 50 Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 26 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Борка А.Л.
Кузнєцової О.А.
При секретарі:Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 грудня 2014 року у справі

за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму неустойки (пені) у розмірі 32719,40грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_6 у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7, апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач ОСОБА_6, зазначила, що на її думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2114/6216/12 виданого Комсомольським районним судом м. Херсона 08 листопада 2012 року ОСОБА_5 має сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500грн., щомісячно починаючи з 10 липня 2012 року до її повноліття ( до 05 серпня 2014 року).

З матеріалів виконавчого провадження №35321992 з примусового виконання виконавчого листа №2114/6216/12 виданого Комсомольським районним судом м. Херсона 08 листопада 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, був повідомлений про наслідки несплати аліментів в добровільному порядку та ознайомлений з положеннями ч.1ст.196 СК України; у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів неодноразово викликався державним виконавцем до виконавчої служби. Зазначене також підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка старший державний виконавець ВДВС Комсомольського РУЮм.Херсона ОСОБА_9

У зв'язку з нерегулярною сплатою аліментів, платник аліментів ОСОБА_5 допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум платежів аліментів.

Станом на 05 серпня 2014 року загальний борг ОСОБА_5 по сплаті аліментів, відповідно до довідки-розрахунку від 25.02.2015 №16 становить 7900,00грн.

Із зазначеної довідки вбачається, що платником аліментів своєчасно не були сплачені аліменти: за липень 2012 року в розмірі 320грн, за період серпень-грудень 2012 року, лютий - квітень 2013 року,січень - червень 2014 року у розмірі по 500 гривень на місяць. За період травень - грудень 2013 року аліменти сплачувалися не в повному обсязі.

Визначаючи розмір пені від суми несплачених відповідачем аліментів, суд першої інстанції правильно поклав в основу рішення розрахунок пені що міститься у висновку № 88 експертного дослідження з питань підтвердження розрахунку пені згідно законодавства від 05.12.2014року, згідно якого сума пені за несвоєчасну виплату аліментів за період з 01.08.2012 року по 31.08.2014 року становить 32719,40грн.

Загальна сума пені обчислена експертом шляхом підсумування розмірів пені за кожен із прострочених платежів, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до повноліття дитини, із урахуванням строку, до якого кожне з цих зобов'язань мало бути виконано (таке визначення суми пені відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 01.10.2014 у справі №6-149цс14).

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для їх своєчасної сплати.

Доводи апелянта про те, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від нього причин не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Так, погашення ОСОБА_5 заборгованості по кредитному договору укладеному ОСОБА_6 в період шлюбу між сторонами не є належним доказом відсутності вини у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки, як вбачається з наданих апелянтом квитанцій, кредит ним погашався в період з травня 2011 року по березень 2012 року, тобто до стягнення судом аліментів на утримання дитини, а тому зазначені обставини не могли впливати на виникнення заборгованості.

Також суд не може прийняти доводи щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам посилання на тяжкий стан здоров'я його цивільної дружини ОСОБА_10 та малолітньої дочки ОСОБА_8.

Так, надані апелянтом медичні документи (епікризи ОСОБА_10, виписка з амбулаторної медичної карти ОСОБА_8) не свідчать, що внаслідок перенесених дружиною та дочкою захворювань, він був позбавлений можливості сплачувати своєчасно у розмірі визначеному судом аліменти у період з серпня 2012року по серпень 2014 року.

Стягнення за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 січня 2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8, а також звернення ОСОБА_10 до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів за період з 24.11.2011 по 24.11.2014 року також не свідчать про відсутність вини платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам, та не мають значення для вирішення даного спору.

На підтвердження своїх доводів, що позивачка витрачала аліменти на свої потреби, а не на утримання дитини, апелянт будь-яких доказів не надав. Крім того, ці доводи також не свідчать про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме що суд розглянув справу у його відсутність незважаючи на заяву його представника про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою.

Наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі визначені ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, згідно вимог ч. 4 цієї ж статті, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З матеріалів справи вбачається, що справа призначалася судом неодноразово, відповідач був оповіщений у встановленому порядку про час і місце кожного судового засідання, в тому числі і про судове засідання призначене на 18.12.2014 ( а.с. 19,21,25,30, 61), проте кожного разу відповідачем, чи його представником подавалась заява про відкладення розгляду справи із зазначенням різних причин неможливості явки, що свідчить про зловживання з боку відповідача, та його представника їх процесуальними правами.

За таких обставин, суд, розглянувши справу у відсутність відповідача та його представника, повідомлених належним чином , на підставі наявних у ній даних (доказах), діяв відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ст.10, 60 ЦПК України.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: