АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

при секретарі Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представників відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах та від імені якої діють ОСОБА_1, ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 12 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 22 200 євро зі сплатою 10,3 % річних та з кінцевим терміном повернення не пізніше 12.12.2027 року. Позивач зобов'язання визначені договором виконав у повному обсязі.

Також, 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно за виконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли по договору кредиту.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/383/ 2015 р. Головуючий у І інстанції: Іщенко І.В.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

03 червня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, за умовами якої сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер Договору, зазначений при його укладенні, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме: №0, а також №0.

Відповідач ОСОБА_3 не виконує прийняті на себе зобов'язання по договору кредиту, у зв'язку з чим, станом на 01.09.2014 року її заборгованість за договором кредиту становить 179 706 грн. 01 коп., в тому числі: 164782 грн. 89 коп. - кредитна заборгованість; 12490 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам; 47 грн. 59 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 2384 грн. 77 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідачам направлялись повідомлення про порушення основного зобов'язання за кредитним договором, але в добровільному порядку свої зобов'язання відповідачі не виконали, що свідчить про те, що боржники ухиляються від взятих на себе зобов'язань перед «УкрСиббанк», у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за договором споживчого кредиту № 0 від 12.12.2006 року у розмірі 179706 грн. 01 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку суму заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішеннями ОСОБА_3, в інтересах та від імені якої діють ОСОБА_1, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом під час прийняття рішення грубо порушено норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, судом першої інстанції при постановленні рішення не правильно визначено суму заборгованості, так як на день подачі позову 11 вересня 2014 року сума заборгованості становила 179706,01 гривню. В ході розгляду справи, ОСОБА_3 здійснювала проплати і станом на день винесення рішення по справі, а саме 29 грудня 2014 року вона сплатила банку кошти на загальну суму 26 тисяч гривень.

Також вказує, що під час розгляду справи, а саме безпосередньо 29.12.2014 року представниками відповідача було заявлено клопотання про витребування у позивача детального та остаточного розрахунку заборгованості, однак судом було відмовлено в задоволенні даного клопотання. Це унеможливило винесення об'єктивного рішення по справі в частині стягнення суми заборгованості.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити рішення, яким змінити рішення суду першої інстанції в частині суми заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, в інтересах та від імені якої діють ОСОБА_1, ОСОБА_2, підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 22 200 Євро зі сплатою 10,3 % річних та з кінцевим терміном повернення не пізніше 12.12.2027 року.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором, станом на 01 вересня 2014 року утворилась заборгованість по кредитному договору в розмірі 179706,01 грн..

31 липня 2014 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів, однак відповідачі свої зобов'язання щодо погашення заборгованості та сплаті процентів за користування ним, не виконують.

За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 12.12.2006 року, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 74630 від 12 грудня 2006 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно за виконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли по договору кредиту.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, вбачається, що у відповідача ОСОБА_3 станом на 01 вересня 2014 року наявна заборгованість в розмірі 179706,01 грн., будь-яких доказів, які свідчили про спростування вказаної суми відповідачем на час розгляду справи в суді першої інстанції не надано.

Посилання апелянта на те, що при винесенні рішення суд першої інстанції не правильно визначив суму заборгованості, оскільки в ході розгляду справи, ОСОБА_3 здійснювала проплати і станом на день винесення рішення по справі, а саме 29 грудня 2014 року вона сплатила банку кошти на загальну суму 26 тисяч гривень, не знайшли свого підтвердження, оскільки на час винесення рішення в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили про здійснення відповідачем оплати частини боргу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен враховувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що копії квитанцій про погашення ОСОБА_3 кредиторської заборгованості, були датовані відповідно 30 вересня 2014 року, 28 листопада 2014 року, 22 грудня 2014 року 22 та 24 січня 2015 року, але надані представниками відповідача як додатки до апеляційної скарги, і не були представлені в суді першої інстанції під час розгляду справи по суті, тому у суду першої інстанції при винесенні рішення, не було правових підстав для зменшення суми заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах та від імені якої діють ОСОБА_1, ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: