30.11.2015 Номер провадження № 2/331/1888/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка виступає в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка виступає в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, Жовтневий ВДВС Запорізького МУЮ, про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідності до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2/0808/150/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/523-55 від 18.02.2008 року перед ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» на загальну суму 390 693,72 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки на квартиру № 28, яка розташована у будинку № 1-а по вул. Грязнова у м. Запоріжжі. Станом на теперішній час на примусовому виконанні у Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0808/150/2012, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 13.11.2012 року, щодо звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки. З довідки з МКП «Основаніє» позивачу стало відомо, що в іпотечній квартирі станом на 16.10.2013 року зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_2, неповнолітній ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Визначена квартира належить ОСОБА_2 і перебуває в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідно до договору іпотеки від 18.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 1253. 23.10.2013 року за вих. № 114-16-0-00-6/3446 банком на адресу відповідачів направлялась вимога щодо виселення та знаття з реєстрації осіб, які мешкають та зареєстровані у спірній квартирі. Але відповідачами вимогу банку не виконано. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_2, неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути судовий збір.

В судове засідання представник ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» не зявився, надав суду заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності та посилаючись на обставини, викладені у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача суперечать нормам Закону України «Про охорону дитинства» та Житловому кодексу України.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/17-46/523-55, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 289 500 грн. терміном до 18 лютого 2018 року зі сплатою 16,5 % річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 18 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру № 28 у будинку по вул. Грязнова, 1-а у м. Запоріжжі. За умовами п. 1.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором отримати задоволення вимог за рахунок заставленого майна.

Оскільки ОСОБА_2 не виконував умови кредитного договору, ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2012 р. було задоволено, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № 014/17-46/523-55 перед ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» у розмірі 390 693, 72 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру № 28 у будинку по вул. Грязнова, 1-а у м. Запоріжжі, що належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 08.11.2013 р. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 13.11.2012 р. № 2/0808/150/2012 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банком на адресу відповідачів була направлена вимога від 23.10.2013 р. за вих. № 114-16-0-00-6/3446 щодо виселення та зняття з реєстрації осіб, які мешкають та зареєстровані в іпотечній квартирі. Але відповідачами вимогу банку не було виконано.

У звязку з чим банк звернувся до суду з позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 р. позов ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» про виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4С, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було задоволено, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2015 р. рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2015 р. вищезазначені рішення та ухвалу було скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2, що відповідно до договору іпотеки від 18.02.2008 р., який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 1253, перебуває в іпотеці в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним між ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_2

За рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2/0808/150/2012 звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/523-55 від 18.02.2008 р. ОСОБА_2 перед ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» для задоволення вимог банку на загальну суму 390 693,72 грн. Станом на теперішній час на примусовому виконанні у Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0808/150/2012, виданого Жовтневим райсудом м. Запоріжжя 13.11.2012 р. щодо звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки. З довідки МКП «Основаніє» відомо, що в іпотечній квартирі станом на 16.10.2013 р. зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_2П, ОСОБА_2, малолітній ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

23.10.2013 р. за вих. № 114-16-0-00/3446 банком на адресу відповідачів направлялась вимога щодо виселення та зняття з реєстрації осіб, які мешкають та зареєстровані у спірній квартирі. Але таку вимогу відповідачами не виконано.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна донести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР встановлено порядок та підстави виселення із займаного жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позику) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Тобто, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч.2 ст. 39 та/або ч.1 ст.40 Закону, так і ч.2 ст. 109 ЖК УРСР.

Тобто, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч.2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4, ст. 109 ЖК УРСР).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24.06.2015 р. у справі № 6-447цс15.

Як встановлено судом, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 у ОСОБА_2 зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1477, видане Виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя 22 серпня 1994 року (1/4 частини) та договору дарування від 09.02.2008 року (3/4 частини) до укладання договорів кредиту та іпотеки.

За таких обставин, квартира, що є предметом договору іпотеки, придбана відповідачем не за рахунок отриманого кредиту.

Всупереч вимогам ст. 109 ЖК УРСР, ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» не надав відповідачу інше постійне жиле приміщення.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 575, 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК УРСР , ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. М. Світлицька