АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1770/15
Справа № 638/2461/14ц Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
Категорія :відшкодування шкоди Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в Пономаренко Ю.А.,

Кукліної Н.О.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 4 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Жовтневого районного суду м.Полтави, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), Жовтневого районного суду м.Полтава про стягнення 986580 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності СУ УМВС України в Полтавській області, обранням постановою Жовтневого районного суду м.Полтави від 26 листопада 2010 року у якості запобіжного заходу взяття під варту та поміщення в слідчий ізолятор м.Полтава без урахування інвалідності,відсутності достовірних доказів про скоєння злочину , а в подальшому постановою цього суду від 14 січня 2011 року за поданням слідчого продовжено строк тримання під вартою до 4х місяців.

У червні 2014 року ОСОБА_3 уточнив позов, у якості співвідповідача просив залучити територіальне Управління державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі УДСАУ) задовольнити його позовні вимоги з посиланням на те, що постановою слідчого СУ УМВСУ в Полтавській області від 21 липня 2011 року кримінальне провадження стосовно нього було закрито за відсутністю у його діях ознак злочинів, але заподіяні Жовтневим районним судом м.Полтави фізичні та душевні страждання не відшкодовані.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 4 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто на його користь з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328860 грн. з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТУ ДСАУ в Полтавській області з посиланням на безпідставність позову ОСОБА_3, порушення судом норм та вимог матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та норм процесуального права при розгляді справи, рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у цій частині позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія відповідно до положень ч.1 ст.309 ЦПК України, вирішила апеляційну скаргу ТУ ДСАУ задовольнити, рішення районного суду змінити, новим рішенням відмовити у позові ОСОБА_3 про стягнення 328860 грн. компенсації моральної шкоди, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що постановою від 19 лютого 2010 року слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГМВС України в Харківській області за фактом заволодіння шахрайським шляхом майна ТОВ "Ідалія" в особо великих розмірах за ознаками злочину, що передбачено ч.4 ст. 190 КК України, а постановою слідчого СУ ГУМВС України в Полтавській області від 19 вересня 2010 року за ознаками цього злочину порушено кримінальну справу відносно позивача та інших осіб, та постановою від 5 листопада 2010 року за знаками злочину передбаченого ч.ч.2,3 ст.358 КК України.

В подальшому постановою Жовтневого районного суду м.Полтави від 26 листопада 2010 року після скасування апеляційним судом Полтавської області постанови районного суду від 27 вересня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивача було взято під варту, а постановою цього суду від 14 січня 2011 року продовжено термін тримання під вартою до 4-х місяців, яку скасовано постановою апеляційного суду 25 січня 2011 року, а матеріали направлені на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Згідно довідки Полтавського слідчого ізолятора позивача звільнено з-під варти 26 січня 2011 року, а постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року кримінальну справу відносно нього закрито за відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст..ст.190, 358 КК України.

Вирішуючи справу, з урахуванням фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач перебуваючи у слідчому ізоляторі під вартою з позбавленням можливостей лікування тяжких захворювань, втрати престижу і нормальних життєвих зв'язків , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації в подальшому свого життя, суд із застосуванням норм ст..ст.23, 1176 ЦК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", дійшов висновку про підставність і обґрунтованість заявленого ОСОБА_3 позову про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна у зв'язку з порушенням вимог процесулаьного права при розгляді справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, при ухваленні рішення при стягненні 328860 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету України..

Згідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.ч.5,6 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури і суду" від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР, моральна шкоди відшкодовується у разі коли незаконними діями вказаних органів завдано моральних втрат громадянину порушенням його нормальних життєвих зв'язків, заподіяних внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей самореалізації звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди, за нормою ст..13 цього Закону , визначається судом відповідно до чинного законодавства з урахуванням обставин справи.

Аналіз зазначених норм матеріального права, що регулюють правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, затриманням та триманням під вартою або обмеженням пересування підпискою про невиїзд, обраних відповідно норм кримінального провадження у якості запобіжного заходу свідчить про те, що така шкоди відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України незалежно від вини посадових і службових осіб правоохоронних органів та суду, тобто єдиною особою, яка відповідає за таку шкоду є держава, яка за законом відповідає за діяльність цих органів.

Позивачем, без дотримання положень чинного законодавства, обрано спосіб захисту та поновлення порушених його прав та свобод посадовими і службовими особами органів внутрішніх справ, прокуратури і суду, шляхом пред'явлення позовних вимог до ДКСУ, як єдиного розпорядника коштів державного бюджету, та кожному органу дізнання досудового слідства, суду окремо.

Із матеріалів справи вбачається, що за його позовом до ДКСУ та апеляційного суду Полтавської області рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 липня 2014 року стягнуто 323860 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем використано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, до повторного стягнення такої саме шкоди підстави для задоволення позову у справі відсутні , рішення суду в частині задоволених вимог підлягає скасуванню та залишенню їх без задоволення.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 4 листопада 2014 року змінити.

Це рішення про часткове задоволення та про стягнення 328860грн. з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди скасувати.

В цій частині у позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді