Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Черненко В.А.,

Нагорняка В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнових збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнових збитків.

Позивач посилався на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 24 червня 1998 року він придбав у власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1. На підставі вказаного договору він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану по АДРЕСА_1.

Розпорядженням Біляївської райдержадміністрації Одеської області від 01 червня 2001 року № 264/2001 йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та видано відповідний будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями.

20 липня 2001 року він отримав свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок, яке було видане на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області. За вказаною адресою він зареєстрував своїх родичів, які разом із ним користувалися житловим будинком.

17 грудня 2004 року він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, після чого став власником і житлового будинку, і присадибної ділянки.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений нібито між ним та відповідачем у справі. Підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання договору дійсним стала фальшива розписка від 24 липня 2004 року, написана нібито ним, яка підтверджувала попередню домовленість про укладення договору в подальшому. Але при винесенні рішення судом не було взято до уваги, що на спірній земельній ділянці знаходився житловий будинок, який перебував у нього у власності, і укласти правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки без переходу права власності на будинок не було можливості.

У червні 2008 року він з'ясував, що відповідач зніс його житловий будинок, так як вважав себе власником земельної ділянки. Такі обставини склалися через те, що він проживає у м. Одесі, а будинок використовує потягом літнього періоду як дачу. З цього приводу позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про незаконне знесення його будинку, але 18 липня 2008 року отримав постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину. Після оскарження вказаної постанови до Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області 04 квітня 2011 року дана постанова була скасована та порушено кримінальну справу. Позивач зазначав, що протиправними діями відповідача йому завдано збитки, розмір яких становить 133 100 грн, згідно зі звітом про оцінку майна.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 133 100 грн майнових збитків, завданих знесенням житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнові збитки, завдані знесенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 133 100 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнові збитки, завдані знесенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 97 077 грн та 970 грн 77 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 червня 1998 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 у власність земельну ділянку 0,15 га, що знаходиться на території Августівської сільської ради для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку і господарчих будівель. Продана земельна ділянка належить ОСОБА_5 на підставі державного акта серії НОМЕР_1, виданого Августівською сільською радою 03 серпня 1995 року.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 17 грудня 2004 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,

Відповідно до свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20 липня 2001 року № 48, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до даних технічного паспорта станом на 28 червня 2004 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, мав загальну площу 44,1 кв. м. та складався з двох житлових кімнат та коридору.

Згідно зі звітом про оцінку майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, оціночна (ринкова) вартість житлового будинку становить 133 100 грн.

Також встановлено, що в травні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину купівлі-продажу земельної ділянки укладеним, визнання права власності. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року, визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення у вигляді розписки від 24 липня 2004 року, за яким ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 дану земельну ділянку площею 0,150 га. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 635 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, яким при новому розгляді позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1, видане Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, нечинним (недійсним) у встановленому порядку не визнавалося, дії працівників Августівської сільради, що готували документи під прийняття рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, протиправними або незаконними не визнавалися. ЦК України в редакції 1963 року не передбачав обов'язкової реєстрації права власності об'єктів нерухомого майна в органах БТІ, як моменту набуття права власності. Описки і розбіжності в мотивувальній частині звіту ПП «Експертна оцінка майна» про оцінку майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 не вплинули на правильність остаточно визначеної вартості об'єкта оцінки.

Також суд дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнові збитки, завдані знесенням будинку, у розмірі 97 077 грн, суд апеляційної інстанції виходив з висновку судової будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 22 вересня 2014 року № 567/1312/1313/24.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог статей 4, 10 ЦПК України не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, належним чином не визначився з особою, відповідальною за шкоду, завдану позивачу, не зазначив, якими доказами підтверджується, що шкода позивачу завдана відповідачем, а саме, що саме відповідачем було знесено будинок по АДРЕСА_1.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик