Категорія 55 Головуючий у 1 інстанції Доценко С.І. Доповідач Бугрим Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Ткачено Т.? Баркова В.М..

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» Перепелиці В.Г. на рішення Володарського районного суду Донецької області від 22.жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод», ОСОБА_4 про визнання незаконною відмови в звільненні, про зміну формування причини звільнення з роботи, стягнення передбачених законодавством виплат при звільненні і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод», ОСОБА_4 про визнання незаконною відмови в звільненні, про зміну формування причини звільнення з роботи, стягнення передбачених законодавством виплат при звільненні і моральної шкоди.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково. Визнано незаконним наказ ПАТ « Володарський молочний завод « № 23 від 15.09.2014 року в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_3 з роботи у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та вчинений відповідний запис у трудовій книжці. та зобов'язано відповідача змінити формулювання підстав звільнення на ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та внести відповідний запис про це в трудовій книжці. З відповідача на користь позивачки стягнуто вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного заробітку,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 вересня 2014 року та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В решті позову було відмовлено.

На вказане рішення ПАТ « Володарський молочний завод « була подана апеляційна скарга у якій ставиться питання про скасування судового рішення та про відмову у позові.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що висновки суду з приводу порушення трудових прав позивачки не відповідають обставинам справи. Судом не було враховано, що акти перевірки територіальної державної інспекцїї з питань праці в Донецькій області дотримання трудового законодавства були підписані підприємством з зауваженнями та оскаржуються і процедура їх оскарження, ще не завершена , а тому висновки комісії не мають правового значення. Також судом безпідставно стягнута на користь позивачки моральна шкода з підприємства, оскільки позивачка її не довела та не надала суду переконливих доказів.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву розглянути справу у відсутність представника ПАТ « Володарський молочний завод»

Позивачка ОСОБА_3 просила рішення суду першої інстанції залишити без зміни та відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача вислухавши пояснення сторін дослідивши обставини справи, надані докази, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 25 жовтня 2005 року знаходилась з ПАТ « Володарський молочний завод» у трудових відносинах, працювала укладальником- пакувальником. Розпорядженням адміністрації № 110 від 30.12.2013 року

на підприємстві з 1 березня 2014 року було змінено режим робочого часу та встановлено усього 1 час роботи з графіком роботи з 8 до 9 години. Одночасно робітникам підприємства було запропоновано на протязі двох місяців надати письмову згоду або незгоду працювати на таких умовах.

Не погодившись з такими умовами праці та відповідною оплатою робітники підприємства та позивачка звернулись з колективною заявою до Володарської державної адміністрації,прокурора Володарського району, територіальній державній інспекції з питань праці в Донецькій області. Міністерства соціальної політики України посилаючись на порушення їх трудових прав відповідачем.

Як вбачається з листа територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області на виконання доручення Держпраці України нею було розглянуто колективне звернення , яке надійшло з Міністерства соціальної політики України та було встановлено порушення трудових прав працівників. Зокрема,на підприємстві фактично мав місце простій і тому адміністрація відповідача повинна була оплачувати фактичний простій згідно з положеннями ст.113 КЗпП України виходячи із розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду ( окладу). Разом з тим, при перевірці не встановлено простій за ініціативою адміністрації. Встановлено , що працівникам за час фактичного простою не сплачувалась заробітна плата у відповідності з положенням ст. ст.. 34, 113 КЗпП України дві третини від посадового окладу або тарифної ставки, а оплата проводилась лише за 1 час роботи , що є грубим порушенням прав позивачки.

Факт нарахування заробітної плати за 1 час роботи підтверджується розрахунковим відомостями із яких вбачається ,що заробітна плата позивачки за березень 2014 року становила 56 грн75 коп. за квітень 214 року 66 грн.39 коп., за травень 2014 року 63 грн.82 коп .

Враховуючи вказані обставини суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про грубе порушення прав позивачки, через що вона вимушена звертатись до адміністрації відповідача з заявами про звільнення на підставах ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю .

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка посилалась на те,що вона вимушена звертатись з заявами про звільнення з роботи декілька разів, оскільки адміністрація їх не приймала .

Незважаючи на те, що позивачка зверталась з такими заявами про звільнення вони розглянуті не були і наказом по підприємству № 23 від 15.09.2014 року була звільнена з роботи на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного правового висновку про те, що адміністрацією відповідача були порушені її законні права та інтереси і оскільки вона подавала заяву до 15.09.2014 року про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, яка у порушення вимог закону не була розглянута відповідачем у той час як були усі підстави для розірвання трудового договору були саме з таких підстав і тому суд згідно зі ст.. 235 КЗпП України змінив причини та підстави формулювання звільнення позивачки з ч.1ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗПп України залишивши дату звільнення з 15.09.2014 року Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те ,що відсутні докази порушення трудових прав відповідачки ,оскільки на думку апелянта ще існує можливість оскарження складених актів територіальній державній інспекції з питань праці в Донецькій області і вони можливо будуть визнані незаконними відповідним судом.

Між тим , на час розгляду справи вказані акти скасовані або визнані незаконними не були, тому у суду першої інстанції не було підстав для інших висновків.

Також судом першої інстанції на користь позивачки була обґрунтовано стягнута вихідна допомога при звільненні у відповідності із положеннями ст.. 44 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку , оскільки при звільненні позивачки з 15.09.2014 року з нею не було проведено розрахунку.Також на час розгляду справи такий розрахунок не проведено та не сплачені відповідні суми. Не можна погодитись із доводами апелянта і у тієї частині , що позивачка не довела суду факту спричинення її моральної шкоди . Наявність порушення її прав було доведено в судовому засіданні. Як пояснила ОСОБА_3. порушення її трудових прав ,відсутність заробітної плати поставило її та її сім'ю в скрутне матеріальне становище , що викликало у неї моральні страждання , вона змушена докладати зусиль для організації свого життя, а тому у суду першої інстанції згідно з положеннями ст. . 237-1 КЗпП України були усі підстави для стягнення моральної шкоди.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись т. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія судді

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» Перепелиці В.Г. відхилити,

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 22 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М.Бугрим

Судді: Т.Б. Ткаченко

В.М. Барков