Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: служба у справах дітей по Хортицькому району Запорізької міської ради, Хортицький районний відділ у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та кредит») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання житла у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 18 % річних з кінцевим строком повернення до 24 вересня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, а між банком та ОСОБА_4 - договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1. Через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2010 року, що набрало законної сили, звернуто стягнення на вказану квартиру як на предмет іпотеки, проте відповідачі не бажають виконувати ні умови кредитного договору, ні рішення суду. Оскільки відповідачі не виконали письмову вимогу банку від 24 березня 2014 року про звільнення житлового приміщення у тридцяти денний строк, яка ними отримана 25 березня 2014 року, позивач просив виселити відповідачів разом з їх неповнолітніми дітьми з вказаної квартири, яка є предметом іпотеки.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року, позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Виселено з квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно урахувавши положення ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», дійшли до правильного висновку про те, що вимога про виселення мешканців з жилого приміщення, переданого в іпотеку, може бути заявлена до суду іпотекодержателем як одночасно з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і на підставі вже наявного рішення суду про звернення стягнення на цей предмет іпотеки, яке набрало законної сили та перебуває на виконанні у державній виконавчій службі. Відповідачі рішення суду не виконують.

Також суди вірно виходили з того, що порядок письмового повідомлення про добровільне виселення відповідачів разом з неповнолітніми дітьми АБ «Банк «Фінанси та кредит» був додержаний, зазначене повідомлення відповідачами отримано у встановлений законом строк, квартира останніми у добровільному порядку не звільнена, що є підставою для їх виселення в примусовому порядку.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник