Номер провадження: 22-ц/785/2600/15
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П., Кварталова А.М.

При секретарі - Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство "Юстиція", ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю "Полонія-2006", відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції

- про визнання угоди нікчемною

В С Т А Н О В И Л А:

03.07.2012 року позивач звернувся до суду з вищезазначеними вимогами посилаючись на те, що в порядку примусового виконання рішення суду належний йому житловий будинок був оцінений в сумі 20110 грн. та проданий з публічних торгів за 20 200 грн., що в 15 разів менше його дійсної вартості, визначеної експертом в сумі 293 026 грн., тому вказана угода порушує публічний порядок, оскільки спрямована на незаконне заволодіння його майном.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Скасовано арешт накладений на житловий будинок АДРЕСА_1 який зареєстрований на ім'я ОСОБА_5, накладений ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2013 року та ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2013 року.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на не застосування ст.228 ЦК України.

В судове засідання Приватне підприємство "Спеціалізоване підприємство "Юстиція", ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю "Полонія-2006", відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лив формальних міркувань.

Відмовляючи в заявлених вимогах, районний суд виходив з того, що позивачі не надали доказів щодо порушень при проведенні прилюдних торгів щодо спірного майна, які б могли бути підставами для визнання правочину нікчемним з підстав ст.203-215 ЦК України, а до правовідносин норма ст.228 ЦК України застосовуватися не може.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до судового наказу від 25.07.2008 року, який пізніше було скасовано 15.08.2011 року, про стягнення з ОСОБА_5 54792,99 грн., відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції звернено стягнення на належний боржнику житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу №10/136/11/А від 29.06.2011 року проведення публічних торгів, складеного та затвердженого ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" зазначений будинок був проданий ОСОБА_6 за 20 200 грн.

Відповідно висновку судової будівельно - технічної експертизи №594/2012 від 18.01.2012 року ринкова вартість цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 11.04.2011 року складала 293 026 грн. (а . с . 20) .

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із роз'яснень викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляд цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК, зокрема, правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

За таких обставин, судова колегія погоджується з судженням районного суду про те, що до цих правовідносин норма ст. 228 ЦК України застосовуватися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій,

затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням.

Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів

правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Виходячи з вищезазначеного, та з урахуванням того, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, які б могли бути підставами для визнання правочину нікчемним за положеннями ст. ст. 203-215 ЦК України, а ст.228 ЦК України до спірних правовідносинах не застосовується, судова колегія погоджується з прийнятим судовим рішенням щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо не застосування до спірних правовідносин ст.228 ЦК України, оскільки суд першої інстанції висловив судження, що до цих правовідносин ст.228 ЦК України не застосовується, а доказів на підтвердження порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, які б могли бути підставами для визнання правочину нікчемним за положеннями ст. ст. 203-215 ЦК України позивач не надав.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає пава, свободи і інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 відхилити

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2014

року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

А.П.Заїкін

А.М.Кварталова