У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 07 квітня 2014 року під час засідання комісії виконкому Дніпропетровської міської ради було проголошено лист від 04 квітня

2014 року, підписаний ОСОБА_5 на ім'я заступника міського голови м. Дніпропетровська Зайцевої І.Г., у якому було вказано: «…роботу комісії координував колишній директор парку ОСОБА_4, проти якого були порушені кримінальні справи за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України, та якого вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2013 року визнано винним у вчиненні зазначених злочинів, та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх форм власності строком до 3 років (на підставі ст. 75 ч.1 п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України звільнено від призначеного основного покарання з випробувальним строком на 2 роки)».

Просив визнати інформацію, поширену ОСОБА_5 у листі на ім'я заступника міського голови м. Дніпропетровська Зайцевої І.Г. від 04 квітня 2014 року недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, зобов'язати відповідача вибачитись публічно перед позивачем, а також стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 15 липня 2014 року позов задоволено частково. Визнано інформацію, поширену ОСОБА_5 у листі на ім'я заступника міського голови м. Дніпропетровська Зайцевої І.Г. від 04 квітня 2014 року № 36 стосовно того, що позивача ОСОБА_4 вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2013 року визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України, та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих обов'язків в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх форм власності строком до 3 років (на підставі ст. 75 ч. 1 п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України звільнено від призначеного основного покарання з випробувальним строком на 2 роки) недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області

від 17 листопада 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що 04 квітня 2014 року ОСОБА_5, перебуваючи на посаді директора КПК «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби», звернулася з листом на адресу заступника міського голови

м. Дніпропетровська Зайцевої І.Г., який мав характер особистого звернення. Зі змісту зазначеного звернення вбачається, що відповідачкою викладено не хронологічні події щодо певних обставин та етапів судового розгляду кримінальної справи, в якій приймав участь ОСОБА_4, а доводиться до відома адресата те, що «…роботу комісії координував колишній директор парку ОСОБА_4, проти якого були порушені кримінальні справи за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України, та якого вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська

від 01 березня 2013 року було визнано винним у вчиненні зазначених злочинів, та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх форм власності строком до 3 років (на підставі ст. 75 ч. 1 п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України звільнено від призначеного основного покарання з випробувальним строком на 2 роки)», тобто позивач є особою, яка вчинила певні суспільно небезпечні діяння, за що була притягнута до кримінальної відповідальності. (а. с. 6-7).

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В Україні діє принцип презумпції невинуватості, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Відповідно до ст. ст. 269, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканними і таке право особи є особистим немайновим, що згідно зі ст. 275 ЦК України підлягає захисту способом порушенню з тим, щоб такий спосіб правового захисту був ефективним.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак, як відзначив Європейський Суд з прав людини, таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля, зокрема, і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 5 п. п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Оскільки на момент здійснення перевірки діяльності парку, 03 квітня 2014 року, та складання означеного спірного листа, 04 квітня 2014 року, вказаний вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська

від 01 березня 2013 скасований ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2013 року, то інформація про те, що позивач є винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України та був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення останніх, є такою, що не відповідає дійсності та на час її подання до адресата викладена неправдиво.

Апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов, оскільки інформація, викладена у листі від 04 квітня 2014 року не має характер оціночного судження, а є фактичним твердженням про вчинення злочину позивачем з його наступним притягненням до кримінальної відповідальності органом судової влади, що позивачем не доведено. У частині відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду ухвалено відповідно до вимог ст. 27 Постанови, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року нескасованій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євтушенко О.І.