Справа № 442/6440/12 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/1097/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Копняк С.М., за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Управління Держкомзему у м. Дрогобичі про визнання недійсним та скасування державного акта на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року вищезазначений позов задоволено.

Суд визнав недійсним та скасував державний акт, серії ЯК №912809 на право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 цільового призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га (кадастровий номер: :01:025:0030), що розташована у АДРЕСА_1, що виданий на підставі рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області за №704 від 30.10.2008 року, внаслідок чого незаконно включено до земельної ділянки ОСОБА_2 частину єдиного проїзду, шириною 2,53 метри із центральної дороги АДРЕСА_1 до будинковолодіння позивачів.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що вона у 2009 році вирішила приватизувати земельну ділянку з вирівнянням заїзду згідно з нормами естетики і безпеки, на що вона отримала офіційні дозволи від відповідних установ.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскарженого рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до п. 19.1 рішення сесії Дрогобицької міської ради № 704 від 30.10.2008 року "Про відміну окремих пунктів ухвал сесії і рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність та спільну сумісну власність громадян земельних ділянок", безоплатно передано у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с. 10, том 2).

На підставі зазначеного вище рішення Дрогобицької міської ради ОСОБА_2 було видано державний акт, серії ЯК № 912809 на право власності на земельну ділянку, площею 0.1000 га, цільове призначення якої є для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер: :01:025:0030), що розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 53, том 1).

ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, звертаючись з позовом до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Управління Держкомзему у м. Дрогобичі про визнання недійсним та скасування зазначеного вище державного акта на земельну ділянку, зазначали, що до цього акту незаконно включено до земельної ділянки ОСОБА_2 частину єдиного проїзду, шириною 2,53 метри із центральної дороги АДРЕСА_1 до їх будинковолодінь за № 36/2, №36/3 та №38/1.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-57цс13, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Це право посвідчене державним актом і є похідним від відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки.

Таким чином, державний акт на право власності на землю не може бути чинним, ураховуючи той факт, що рішення, на основі якого він виданий, скасоване.

Так, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2012 року (том 1 а.с. 239-244, том 2 а.с.35-40), яка залишена без змін 20.01.2014 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду (а.с. том 2 а.с. 41-46), визнано частково нечинним та скасовано п.19.1 рішення сесії Дрогобицької міської ради за № 704 від 30.10.2008 року "Про відміну окремих пунктів ухвал сесії і рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність та спільну сумісну власність громадян земельних ділянок", на підставі якого безоплатно передано у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факт порушення та звуження існуючих прав та інтересів позивачів щодо користування єдиним проїздом до своїх будинковолодіннь, встановлений зазначеними вище судовими рішеннями, що набрали законної сили та відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України є таким, що не доказуються при розгляді інших справ.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд першої інстанції, врахувавши зазначене вище, правильно дійшов висновку про те, що вимоги позивачів є підставними та правильно ухвалив рішення про визнання недійсним та скасування державного акта, серії ЯК № 912809 на право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 цільового призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0.1000га (кадастровий номер: :01:025:0030), що розташована у АДРЕСА_1, оскільки такий порушує права позивачів на частину єдиного проїзду, шириною 2.53 метри із центральної дороги - АДРЕСА_1 до їх будинковолодінь.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права є безпідставними та спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та висновками суду, а тому колегія судів їх до уваги не бере.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення районного суду, що відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права належить залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Копняк С.М.