АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/840/15-ц
Провадження № 22-ц/792/998/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Варвус Ю.Д.,

при секретарі: Сацюк Г.О.

за участю: прокурора Лапко О.В., позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, за участю третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради, до ОСОБА_3 про вселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Шепетівський міжрайонний прокурор в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, за участю третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення. В обгрунтування позову посилався на те, що відповідно до договору дарування від 16.09.2003 року ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1. Крім ОСОБА_3 в даному будинку зареєстровані його малолітня дочка ОСОБА_5, колишня дружина ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Зазначав, що в січні 2015 року внаслідок побутової сварки відповідач вигнав ОСОБА_1 з дітьми із будинку. В зв'язку з тим, що особи, в інтересах яких звернувся прокурор, іншого житла не мають, а відповідач чинить їм перешкоди в користуванні будинком та майном, просив вселити їх до спірного будинку.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2015 року позов Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, за участю третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради, до ОСОБА_3 про вселення задоволено. Вселено малолітню ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 в будинок АДРЕСА_1 Хмельницької області. Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у сумі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову лише в частині вселення в будинок АДРЕСА_1 малолітньої доньки ОСОБА_5. При цьому посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права. Вказує, що крім малолітньої доньки ОСОБА_5 інші позивачі не є членами його родини, а тому вони не зберегли право користуватись будинком АДРЕСА_1.

В судовому відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор, позивач та її представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що за договором дарування жилого будинку від 16.09.2003 року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар жилий будинок, жилою площею 58,4 кв.м., з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. та зареєстрований в реєстрі за №4032. Відповідно, ОСОБА_3 16.09.2003 року було зареєстровано право власності на вказане домоволодіння (а.с. 11-12).

06.03.2003 року укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який розірвано за рішенням Шепетівського міськрайонного суду 02.02.2015 року (а.с. 5, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у подружжя ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_5 (а.с. 6).

Також судом встановлено, що у 2003 році у будинок АДРЕСА_1 вселились як сім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка донькою ОСОБА_1 Дані обставини визнавались сторонами в суді першої інстанції.

З паспортних даних сторін, відомостей, що містяться у домовій книзі, вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1 з 10.01.2004 року, ОСОБА_1 - з 29.08.2007 року (а.с. 8, 60, 92-93). Відповідач ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_3 року (дати отримання паспорта) по 15.10.2011 року була зареєстрована за зазначеною адресою, згодом, з 04.01.2012 року по 03.07.2012 року була зареєстрована в АДРЕСА_2 (де проживала у період навчання), а з 17.07.2012 року знову була зареєстрована у належному відповідачеві житловому будинку (а.с. 7, 93).

Крім того, з матеріалів справи, показів свідків встановлено, що позивачі, в інтересах яких звернувся прокурор, іншого жила не мають, відповідач чинить перешкоди щодо їх проживання у спірному будинку (а.с. 32-34, 65, 67, 73-75).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'їнаймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Виходячи зі змісту вказаної норми, серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У відповідності до роз'яснень п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1,як колишній член сім'ї, після розірвання шлюбу не втрачає право на користування квартирою тільки на підставі розірвання шлюбу, малолітня ОСОБА_5 є членом сім'ї власника будинку, а ОСОБА_6 була вселена в спірний будинок за згодою власника, постійно в ньому проживала з 2003 року, зареєстрована у ньому, а тому також як член сім'ї проживала у належному відповідачеві житловому будинку.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення права позивачів на проживання та користування спірним будинком, яке підлягає захисту шляхом їх вселення в житловий будинок, а тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 втратила право користуватись належним відповідачу житловим будинком, оскільки з нею розірвано шлюб. Оскільки, сам факт припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення (ст. 9, 156, 157 ЖК УРСР).

Також недоведеними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_6 проживала у будинку АДРЕСА_1 не будучи членом сім'ї відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на непорушність права власності ОСОБА_3 на житловий будинок і неможливість у зв'язку з цим вселення в будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Оскільки, відповідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку, обмеження прав власника передбачені статтями 156 та 157 ЖК УРСР.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Цідик А.Ю. Провадження № 22-ц/792/998/15

Доповідач -П'єнта І.В. Категорія № 43