У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Филиппової Тетяни Миколаївни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір «Автопакет», відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 41 805 грн на придбання транспортного засобу зі сплатою 19,7 % річних строком до 17 серпня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 були укладені два окремі договори поруки. Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов, стягнути заборгованість по основному боргу, відсотках, пені та штрафу.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 221 грн 86 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Филиппова Т.М., яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові у повному обсязі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутня заборгованість по кредитному договору, тому підстав для стягнення неустойки та штрафу немає.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір «Автопакет», відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 41 805 грн на придбання транспортного засобу зі сплатою 19,7 % річних строком до 17 серпня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 були укладені два окремі договори поруки.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2011 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь банку залишок заборгованості за договором від 18 серпня 2008 року у розмірі 8615 грн 69 коп.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання визначені ст. 610 ЦК України, серед яких передбачена можливість, зокрема, сплати неустойки.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після ухвалення рішення про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно із п. 5. 2 договору у разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору за кожен випадок.

Відмовляючи у стягненні пені та штрафу з тих підстав, що заборгованість за кредитним договором відсутня, апеляційний суд не звернув уваги на те, що штраф та пеня нараховуються за порушення виконання зобов'язання і можуть застосовуватись до його припинення належним виконанням при наявності для цього передбачених договором умов.

На ці ж обставини посилався позивач звертаючись до суду з позовом про їх стягнення.

Добровільне виконання рішення суду у строк встановлений державним виконавцем не звільняє від відповідальності, передбаченої договором. Невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення тягне за собою інші правові наслідки.

З огляду на викладене погодитись із ухваленим рішенням апеляційного суду в частині вирішення вимог про стягнення пені та штрафу неможливо.

Враховуючи те, що частина заявлених позивачем у липні 2013 року вимог вже була предметом розгляду і щодо них було ухвалено рішення, зокрема, відносно стягнення основного боргу, нарахованих за певні періоди процентів та пені, суд апеляційної інстанції мав обговорити питання про закриття провадження у справі у цій частині, оскільки з доданого до позовної заяви розрахунку випливає, що позивач просив стягнути основний борг, проценти за кредитом, пеню і за періоди, спір щодо стягнення яких вже вирішений.

Однак розглядаючи справу суд апеляційної інстанції вказаних обставин не врахував, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову щодо всіх вимог позивача.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Филиппової Тетяни Миколаївни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник