АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ПАТ «НЕОС БАНК» - Семенця І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «НЕОС БАНК», товариства з обмеженою відповідальністю «Основа», третя особа - публічне акціонерне товариство «Альфа банк» про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «НЕОС БАНК» (надалі - ПАТ «НЕОС БАНК»), товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» (наладі - ТОВ «Основа») про визнання правочину недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 вересня 2011 р. між її чоловіком - ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», укладено договір поруки з метою забезпечення зобов'язань, що випливають з кредитного договору, укладеного між банком та ТОВ «Основа» 12 жовтня 2010р.

Посилаючись на те, що договір поруки укладено її чоловіком, в порушення вимог законодавства, без її згоди, просила суд визнати зазначений договір недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 11 липня 1981 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі /а.с.15/.

Відповідно до змісту долученого до справи договору поруки, 12 жовтня 2010 р. між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», та ТОВ «Основа» укладено кредитний договір №14-694/2010 й метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 вересня 2011 р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №14-694/2010-П1, відповідно до умов якого останній зобов'язався перед банком відповідати в повному обсязі за виконання ТОВ «Основа» грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору №14-694/2010 від 12 жовтня 2010р. /а.с.16-17/.

Положеннями п.2.1, 4.4 договору сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником перед кредитором грошових зобов'язань, зазначених у кредитному договорі, кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя про погашення ним боргових зобов'язань позичальника, а у випадку невиконання цієї вимоги звернути стягнення на грошові кошти або майно поручителя згідно діючого законодавства України. У разі невиконання боргових зобов'язань позичальником перед кредитором останній має право звернути стягнення на майно поручителя, що належить йому на праві приватної власності.

Як убачається з письмових пояснень представника ПАТ «НЕОС БАНК», за кредитним договором № 14-694/10 від 12 жовтня 2010р. з урахуванням внесених у нього доповнень, сума кредиту складає 4 465 000 дол. США й позичальником затримано сплату частини кредиту та процентів за користування ним, починаючи з 21 грудня 2013р., внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість, в сумі 888042,7 дол. США та заборгованість за процентами, в розмірі 403 297,6 дол. США. /а.с.57/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з їх безпідставності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір поруки, що укладено без згоди дружини поручителя, підлягає визнанню недійсним на підставі положень ч.2 ст.65 СК України, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку в рішенні суду й правомірно визнані безпідставними.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, остільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (ст.553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Встановлено, що оспорюваний договір поруки ОСОБА_3 укладено не в інтересах сім'ї, в той час як вимогами ст. 65 СК України визначено, що укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для іншого подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Зміст договору поруки відповідає загальним засадам цивільного законодавства й згоди іншого подружжя на його укладення не потребується, остільки надає право поручителю відмовитися від свого майнового права на користь інших.

Принцип індивідуальної відповідальності кожного з подружжя передбачено положеннями ч.1 ст.73 СК України, у відповідності до якої за зобов'язаннями одного із подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена в натурі.

Висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до визнання недійсним договору поруки, укладеного ОСОБА_3 з метою забезпечення боргових зобов'язань ТОВ «Основа» перед банком, узгоджуються і з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 вересня 2012 р. по справі за №6-88цс12, у якій роз'яснено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї, він не створює обов'язку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

При цьому, допущена у рішенні суду описка в частині помилкового зазначення номеру іншої справи № 6-152цс13 від 05 лютого 2014 р., а не справи №6-88цс12 від 12 вересня 2012 р., в якій міститься згадана правова позиція, на суть прийнятого по справі рішення не впливає та підлягає уточненню.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального права застосовано правильно.

При цьому, колегія суддів враховує й положення ч.2 ст.308 ЦПК України, у відповідності до яких правильне по суті й справедливе рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/28381/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3782/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.