У Х В А Л А

05 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Собіни І.М., Шимківа С.С.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

з участю

представника державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_1,

представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця та відстрочку виконання рішення суду, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 29 травня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник скаржника не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її прийнятою з порушенням закону та неправильним застосуванням норм як матеріального так і процесуального права.

Стверджує, що суд мав би задовольнити скаргу та відстрочити виконання рішення суду від 25 листопада 2013 року на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира, про виселення із якої прийняте рішення, є єдиним житлом родини, що підпадає під умови даного закону.

Доводить, що відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був винести постанову про повернення виконавчого листа стягувану або відмовити у відкритті виконавчого провадження з врахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зазначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства довіреність, яка видається в порядку передоручення особою, яка діє на підставі довіреності, підлягає нотаріальному посвідченню, в іншому випадку такий правочин є нікчемним, а оскільки секретарем правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 було видано в порядку передоручення нотаріально не посвідчену довіреність на імя ОСОБА_6, яка згідно ч.1 ст.219 ЦК України є нікчемною, а відтак суд неналежно розглянув справу за фактичної участі неналежного представника особи, яка не мала відповідних прав і повноважень на представництво в суді, пояснення якого, суд неправомірно поклав в основу прийнятої ухвали.

За викладених обставин просить ухвалу скасувати, постановити нову про задоволення вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 06 липня 2009 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 25 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення із квартири із послідуючим знанням із реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 із квартири АДРЕСА_1. 06 лютого 2014 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист, який був прийнятий державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції до виконання, про що 09 лютого 2015 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №46386072.

В судовому засіданні, під час розгляду скарги місцевим судом на дії державного виконавця, представником скаржника подано заяву (а.с.29-30) про вирішення питання про відстрочку виконання рішення суду на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яка прийнята судом до розгляду.

Відмовляючи в задоволенні цієї заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та його представник реалізовуючи право на захист прав та інтересів відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не дотримали процесуальний порядок передбачений ст.373 ЦПК України та ст.36 Закону України«Про виконавче провадження», а дії державного виконавця узгоджується з вимогами Закону України«Про виконавче провадження», відтак вимоги до задоволення не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця з огляду на наступне.

В силу приписів ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Заборона вчиняти дії по фактичному виконанню судового рішення, яке набрало законної сили є недопустимою.

Дії державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції по виконанню виконавчого провадження №46386072 проводяться на виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу, а тому узгоджується з вимогами Закону України«Про виконавче провадження», доводами апеляційної скарги протилежне не доведено.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_3 та його представником не дотриманий процесуальний порядок передбачений ст.373 ЦПК України та ст.36 Закону України«Про виконавче провадження».

Приписами ч.1,2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.373 ЦПК України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду носить винятковий характер та може бути застосована судом лише за наявності обставин, що утруднюють або роблять неможливим виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

При цьому, з огляду на принцип змагальності сторін, особа, яка звертається до суду з проханням відстрочити виконання рішення суду, зобов'язана довести належними та допустимими доказами наявність виняткових обставин, які утруднюють або роблять неможливим виконання рішення. Не доведення цих обставин є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року за № 1304-VІІ.

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного закону протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій».

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року №6-12163св15.

В судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_3 окрім квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, як і у членів його сім'ї ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,які зареєстровані та проживають у даному будинку іншого нерухомого житлового майна немає.

Квартира АДРЕСА_3 надана в забезпечення кредиту в іноземній валюті, використовується позичальником ОСОБА_3 як місце свого постійного проживання. Загальна площа квартири складає 48,60 кв.м і не перевищує передбачений законом розмір.

Відтак, виконання рішення суду щодо виселення з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є неможливим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відстрочити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2013 року про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_3 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, а тому наявні підстави для застосування положень ст.312 ЦПК України щодо скасування ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової ухвали у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2015 року скасувати.

Відстрочити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі Рівненської філії до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виселення із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,після звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки із послідуючим зняттям із реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді І.М.Собіна

ОСОБА_11