Провадження № 2/522/2446/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Івченка В.Б.

при секретарі - Січінава М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею у гуртожитку та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» про усунення перешкод в користуванні та встановлення факту проживання у кімнаті гуртожитку,

ВСТАНОВИВ:

Представник Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» звернувся до суду з позовом, який був уточнений в судовому засіданні до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 за вказаної адресою не проживає з 24 серпня 2009 року з 24.09.2009 року відповідач припинила роботу в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» за власним бажанням без поважних причин, а тому підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» про усунення їй перешкод в користуванні кімнатою у гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та встановлення факту проживання ОСОБА_1 у кімнаті вказаного гуртожитку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона постійно проживає у спірній кімнаті гуртожитку, сплачує комунальні послуги та тим, що Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» чинить їй перешкоди у користуванні наданим їй житловим приміщенням.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Вимоги зустрічної позовної заяви не визнала, проти його задоволення заперечувала у повному обсязі, мотивуючи свої заперечення тим, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту своїх прав не узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 не визначила у своїх вимогах, які саме дії має вчинити відповідач за зустрічним позовом аби усунути перешкоди спричинені ОСОБА_1 у користуванні наданим їй житловим приміщенням у гуртожитку, а також, відповідач за зустрічним позовом заперечував факт постійного проживання ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні.

Відповідач, представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що ОСОБА_1 постійно проживає у спірній кімнаті гуртожитку та тим, що ОСОБА_1 більше десяти років пропрацювала в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України», а тому не підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримали та просили задовольнити вимоги зустрічного позову у повному обсязі.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволення, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 25.12.2009 року на громадський будинок: нежитлові будівлі та споруди АДРЕСА_1 користувачем гуртожитку, розташованого за вказаною адресою є Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України», на балансі якої він і перебуває.

01.09.1997 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1) була зарахована на навчання клінординатором до клінічної ординатури «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» (в подальшому Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України»).

05.09.1997 року вчений секретар «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» звернувся з заявою до коменданта гуртожитку щодо вселення у гуртожиток, розташований за адресою АДРЕСА_1 клінічного ординатора добору 1997 року лікаря ОСОБА_1., на підставі якої ОСОБА_1 було надане койко-місце у гуртожитку шляхом її підселення у відповідну кімнату.

Порядок надання жилої площі в гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» користування цим гуртожитком та його утримання регулюються Примірним положення про гуртожитки, яке було затверджене постановою РМ УРСР №208 від 03.06.1986 року.

На підставі вказаного примірного положення, Наказом №42 від 18.10.2005 року було створено комісію з вирішення внутрішніх питань гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України».

Відповідно до Положення про гуртожиток Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», яке було затверджено у 2010 році, гуртожиток інституту є гуртожитком для мешкання одиноких осіб (жилі приміщення знаходяться в загальному користуванні декількох осіб, які не знаходяться в сімейних стосунках).

Згідно довідки Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» №442 від 05.03.2013 року та картки «прописки» місце проживання ОСОБА_1 у гуртожитку було зареєстроване 27.10.1997 року.

З виписки з протоколу №21 від 21.08.2009 року засідання комісії з питань проживання та розподілу місць у гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» вбачається, що на даному засіданні було прийнято рішення у зв'язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням з 24.08.2009 року звільнити останній кімнату у гуртожитку. З вказаною випискою з протоколу ОСОБА_1 ознайомлюватися відмовилась.

Відповідно до п. 41 Примірного положення про гуртожитки, яке було затверджене постановою РМ УРСР №208 від 03.06.1986 року, з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жилу площу у гуртожитку не менш як десять років.

Таким чином, при вирішення даної справи є необхідним встановлення строку трудових правовідносин ОСОБА_1 з Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України».

Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 визначено, що наказом №135-л від 10.09.1997 року ОСОБА_1 з 01.09.1997 року прийнята на посаду лікаря-клінординатора до клінординатури інституту, наказом №121-л від 04.11.1999 року ОСОБА_1 переведена на посаду старшого лікаря офтальмолога з 01.11.1999 року, наказом №30-л від 02.04.2001 року ОСОБА_1 переведена на посаду лікаря офтальмолога відділення запальних захворювань ока і мікрохірургічного лікування їх наслідків з 02.04.2001 року, наказом №100-л від 10.08.2009 року ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України з 24.08.2009 року.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1. Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.2. Інструкції).

В свою чергу, Положенням про клінічну ординатуру, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України №12 від 29.01.1998 року визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів-спеціалістів певного фаху у вищих медичних закладах освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти) та клінічних науково-дослідних інститутах, центрах (п. 1.1. Положення).

Навчання в клінічній ординатурі проводиться з відривом від виробництва. Тривалість навчання складає для громадян України два роки, початок занять - 1 вересня (п.1.4. Положення).

Зарахування до клінічної ординатури проводиться наказом ректора (директора) вищого закладу освіти (наукової установи) в п'ятиденний термін після одержання списків осіб, затверджених Міністерством охорони здоров'я України для зарахування до клінічної ординатури. Копія наказу про зарахування зберігається в особовій справі клінічного ординатора (п. 2.14. Положення).

Клінічні ординатори в межах робочого часу виконують лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях, на яких базується клініка, в обсязі 25 відсотків від розрахункової норми навантаження лікаря відповідної спеціальності, що передбачається індивідуальними планами їх підготовки, без доплат до стипендії (п.3.10. Положення).

Клінічним ординаторам надаються канікули тривалістю, що дорівнює тривалості відпустки у лікарів відповідного фаху (п. 3.18. Положення).

Термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом (4.12. Положення).

Лікарям, які закінчили навчання в клінічній ординатурі, вищим закладом освіти (науковою установою) видається свідоцтво за встановленою формою (4.13. Положення).

Клінічним ординаторам, які навчаються за рахунок державного замовлення у вищих закладах освіти (наукових установах), що фінансуються з державного бюджету, стипендія

встановлюється на рівні посадового окладу за попереднім місцем роботи з урахуванням наступних змін в оплаті праці, але не нижче 60 відсотків і не вище посадового окладу викладача-стажиста з відповідної спеціальності (п.5.1. Положення).

Нарахування стипендії за період навчання ОСОБА_1 підтверджується витягом з журналу карток особових рахунків, згідно даних якого за період з 01.09.1997 року по 01.09.1999 рік ОСОБА_1 нараховувалась та сплачувалась стипендія.

Згідно даних витягу з журналу обліку видачі свідоцтв про закінчення клінічної ординатури інституту, ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про закінчення клінічної ординатури «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» №02/161 від 09.09.1999 року, про що свідчить її особистий підпис у журналі під номером 47.

Аналіз зазначених вище положень законодавства та матеріалів справи дозволяє дійти висновку, що навчання лікаря в клінічній ординатурі не є працею у розумінні трудового законодавства України.

Так, ст.2 КЗпП України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

В свою чергу, ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, навчання ОСОБА_1 клінічній ординатурі з 01.09.1997 року по 01.09.1999 рік не може бути зараховано у десятирічний строк, який необхідно пропрацювати особі на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жилу площу у гуртожитку, аби відповідно до п. 41 Примірного положення про гуртожитки, яке було затверджене постановою РМ УРСР №208 від 03.06.1986 року, отримати право не бути виселеними з такого жилого приміщення.

Проте, записи у трудовій книжці ОСОБА_1 не відповідають вимогам Положення про клінічну ординатуру, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України №12 від 29.01.1998 року та не відображають дійсних правових відносин, що склались між ОСОБА_1 та Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України».

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом надав до суду накази, якими було усунуто зазначену вище невідповідність.

Так, наказом №44-л від 08.05.2015 року було внесено зміни до наказу №135-л від 10.09.1997 року, а саме визначено, що ОСОБА_1 зараховано на навчання клінординатором в клінординатуру інституту, з 01.09.1997 року; наказом №44-л-а від 08.05.2015 року наказ 121-л від 04.11.1999 року доповнено положенням, що ОСОБА_1 відраховано з числа клінічних ординаторів у зв'язку із закінченням навчання в клінординатурі інституту з 01.09.1999 року, наказ 121-л від 04.11.1999 року також містить положення, що ОСОБА_1 прийнята на посаду старшого лаборанта теми №100-А/1999-2001 під час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, з 01.11.1999 року (в цій частині наказ не змінювався, проте його зміст не вірно відображений у трудовій книжці ОСОБА_1.); наказом №33-от від 08.05.2015 року внесено зміни до наказу №122-л від 25.09.1998 року, а саме визначено, що ОСОБА_1 надано канікули, до наказу №20-л від 24.02.1999 року, а саме визначено, що ОСОБА_1 надано канікули та до наказу 77-л від 19.07.1999 року, а саме визначено, що ОСОБА_1 надано канікули.

Вказані вище накази були надані позивачем за первісним позовом до суду у судовому засіданні на стадії дослідження доказів з поясненням причин не подання даних доказів до початку розгляду справи по суті.

Ч. 2 ст. 131 ЦПК України встановлено, якщо сторона доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин, то суд може прийняти докази не тільки до початку розгляду справи по суті, а й на інших стадіях процесу.

Внесення записів до трудової книжки працівника не може створювати правовідносини, оскільки воно спрямоване на фіксацію тих відносин між працівником та роботодавцем, що існують за фактом. Тому, невірне відображення дійсних правовідносин у трудовій книжці є підставою для притягнення винної особи до відповідальності, але не може бути доказом існування факту, фіксацію якого було зроблено у зв'язку із помилкою та невірним застосуванням законодавства.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з наступного.

Трудові відносини, як було встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_1 та Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» існували у період з 01.11.1999 року по 24.08.2009 року, тобто менше ніж десять років.

У період з 01.09.1997 року по 01.09.1999 року ОСОБА_1 проходила навчання в якості клінічного ординатора в клінординатурі Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України».

Згідно ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Ст. 38 КЗпП України визначає такі поважні причини звільнення за власним бажанням: у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 30.07.2009 року, вона звернулась до Державної установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» щодо звільнення її за власним бажанням з 24.08.2009 року без зазначення причин.

Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» наказом №100-л від 10.08.2009 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 24.08.2009 року.

Таким чином, причини звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням - є не поважними, а відтак, її може бути виселено без надання іншого жилого приміщення.

У своїх запереченнях проти первісного позову ОСОБА_1 посилається на ч. 3 ст. 132 ЖК УРСР та ст. 125 ЖК УРСР якими передбачено, що без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Проте, ст. 125 ЖК УРСР не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки спірне жиле приміщення не є службовим.

Відповідно до ст. 118 ЖК УРСР, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затверджене Радою Міністрів УРСР від 04.02.1998 року №37 встановлено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація (п.16 Положення).

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення (п. 21 Положення).

Отже, приміщення у спірному гуртожитку - не є службовим житлом, відповідних рішень компетентними органами не приймалось, а тому застосування положень ст. 125 ЖК УРСР до правовідносин у даній справі не можливе в силу іншої правової природи відносин, які дана стаття регулює.

Також, однією з підстав первісного позову Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» зазначає, що ОСОБА_1 не проживає у відведеному їй жилому приміщенні у гуртожитку з 24.08.2009 року, посилаючись при цьому на положення ст.71 ЖК УРСР та Акт про не проживання за адресою від 22 травня 2014 року складений уповноваженими особами Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» за участю дільничного інспектора міліції та свідків.

В судовому засіданні за клопотанням представника Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» були допитані свідки: ОСОБА_3 (черговий гуртожитку з 01.07.2009 року), ОСОБА_8 (зареєстрована у гуртожитку з 17.04.2000 року), ОСОБА_7 (мешкає у гуртожитку більше десяти років, зареєстрована з 17.04.2013 року).

Свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що ОСОБА_1 бачать у гуртожитку дуже рідко, приблизно, раз у три місяці, коли остання приходить забрати квитанції для оплати за гуртожиток та кореспонденцію, свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що за весь час свого проживання бачила ОСОБА_1 всього декілька разів у гуртожитку, свідок ОСОБА_8 повідомила, що бачить ОСОБА_1 дуже рідко, хоча з іншими мешканцями гуртожитку перетинається доволі часто.

Також, судом за клопотанням ОСОБА_1 були допитані свідки а саме: ОСОБА_6 ( зареєстрований у гуртожитку з 06.07.2001 року по 30.09.2014 року), ОСОБА_10 (зареєстрована у гуртожитку з 01.03.1989 року), ОСОБА_4 (зареєстрована у гуртожитку з 24.07.1991 року). Вказані свідки повідомили суду, що бачать ОСОБА_1 іноді раз на тиждень, іноді раз на місяць, ходять до ОСОБА_1 у гості та зазначили, що ОСОБА_1 постійно проживає у спірному жилому приміщенні у гуртожитку.

Ст. 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Суд звертає увагу, що вказаною статтею не передбачена необхідність постійного проживання у наданому жилому приміщенні, а зазначено про відсутність наймача або членів його сім'ї більше шести місяців як підставу втрати права користування наданим жилим приміщенням.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 мешкала у гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» у зв'язку з перебуванням у трудових правовідносинах з Державною установою, розірвавши трудові відносини, ОСОБА_1 втратила статус наймача жилого приміщення та, відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР, її може бути виселено без надання іншого жилого приміщення, оскільки вона звільнилась за власним бажанням без поважних причин та відсутні підстави, які б виключили застосування вказаного положення законодавства.

Враховуючи вищезазначене у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 частині усунення перешкод у користуванні наданої їй жилої площі у гуртожитку, необхідно відмовити, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 може бути виселено з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних правовідносин Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» застосований бути не може, оскільки гуртожиток Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» не підпадає під дію даного закону.

Позовні вимоги ОСОБА_1 частині встановлення факту постійного проживання у спірній кімнаті гуртожитку не підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 у наданому їй жилому приміщенні гуртожитку не може вплинути на виникнення, зміну або припинення майнових прав ОСОБА_1, про які вона зазначає у своїх позовних вимогах, а саме: не створює, не змінює і не припиняє її права щодо проживання у спірному гуртожитку. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню в цій частині також не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 71,72, 132 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею у гуртожитку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» про усунення перешкод в користуванні та встановлення факту проживання у кімнаті гуртожитку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк - з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси Івченко В.Б.