У Х В А Л А

16 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Касьяна О.П., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетон» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетон» (далі - ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетон»), в якому, посилаючись на те, що він був звільнений з порушенням вимог чинного трудового законодавства та з особистих мотивів, просив визнати звільнення незаконним, поновити його на роботі у ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетон» на посаді помічника голови правління з кадрових та соціальних питань та стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано факт звільнення ОСОБА_3 із займаної посади з 02 вересня 2013 року незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі у ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетон» на посаді помічника голови правління з кадрових та соціальних питань з 02 вересня 2013 року.

Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетон» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2014 року апеляційну скаргу ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетон» задоволено, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2014 року залишено без змін.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У прохальній частині заяви ОСОБА_3 просить суд поновити пропущений строк на її подання.

З огляду на зазначені у заяві причини пропуску строку на подання заяви, які колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає поважними, вказаний процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник посилається на надані з Єдиного державного реєстру судових рішень копії:

- ухвали Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2002 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2002 року у справі за позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якою оскаржувані рішення про відмову в задоволенні позовних вимог скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвали Верховного Суду України від 19 вересня 2007 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2007 року у справі за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, якою оскаржувані рішення про відмову в задоволенні позовних вимог скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвали Верховного Суду України від 16 квітня 2008 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2006 року у справі за позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, якою рішення апеляційного суду про задоволення позову в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, а в іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін;

- ухвали Верховного Суду України від 09 вересня 2009 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 грудня 2008 року у справі за позовом про поновлення на роботі, якою рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні позову скасовано, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено в силі;

- ухвали Верховного Суду України від 23 червня 2010 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2009 року у справі за позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, якою рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні позову скасовано, а рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог залишено в силі;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2012 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2012 року у справі за позовом про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі з підстав, встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» (далі - Постанова), постановлення касаційною інстанцією ухвали про скасування рішення судів нижчих інстанцій із передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі й застосування норм матеріального права для вирішення спору по суті, тому відповідні ухвали не можуть бути предметом перегляду в порядку, передбаченому главою 3 розділу V ЦПК України, і на них не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин посилання ОСОБА_3 на ухвали суду касаційної інстанції від 31 жовтня 2002 року та від 19 вересня 2007 року, якими скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд, не є підставою для допуску справи для перегляду Верховним Судом України, оскільки у них не викладена правова позиція щодо застосування норм матеріального права, а вони стосуються процесу доказування, встановлення фактичних обставин, що є застосуванням норм процесуального права.

Згідно з п. 6 Постанови під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту копій ухвал суду касаційної інстанції від 16 квітня 2008 року, 09 вересня 2009 року, 23 червня 2010 року та від 10 травня 2012 року, наданих у приклад неоднакового застосування норм матеріального права, не вбачається передбаченої п. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року, оскільки у зазначених судових рішеннях фактичні обставини справи не є тотожними у порівнянні з ухвалою суду, про перегляд якої подано заяву.

Наведені заявником доводи щодо неоднакового застосування норм матеріального права, на які посилається заявник, зводяться до його незгоди з оцінкою судом фактичних обставин справи щодо конкретного спору, а тому не можуть бути підставами згідно з вимогами п. 1 ст. 355 ЦПК України для перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року Верховним Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетон» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.П. Касьян

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Г.В. Юровська