Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1086/15 Головуючий у 1-й інстанції Ярошенко А.Г.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання , -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів з батька на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2005 року по 2007 рік вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина, 2006 року народження, який проживає разом з позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

У зв'язку з зазначеним позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також кошти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином трирічного віку.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 травня 2007 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з 16.04.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, кошти утримання на користь ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, починаючи з 16.04.2007 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 травня 2007 року залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно у розмірі ? частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не з 16.04.2007 року, а починаючи з 01.10.2014 року і до повноліття.

Скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання на користь ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, тобто звільнити його від сплати аліментів на утримання дружини.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 180-183,84,91 СК України й виходив з того, що відповідач є батьком дитини, працює, на час звернення суду не надає допомоги на утримання дитини та матері дитини, з якою він проживав однією сім'єю.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони в справі в зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали однією сім'єю з жовтня 2005 року. В лютому 2007 року ОСОБА_2 покинув дитину та матір без допомоги. Малолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Батько працює на час пред'явлення позову водієм у банку, отже має постійний дохід.

Частиною 2 ст. 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст. 84 та ст.ст. 86 і 88 СК України. При цьому, ч. 4 ст. 84 СК України встановлено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких фактів, а саме: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які перебувають фактичних шлюбних відносинах (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення), а також можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення не викликав його та не надав можливості надати докази у справі.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах вимог заявлених позивачем і на підставі доказів, наданих сторонами. За вимогами 10, 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За клопотанням відповідача були він ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були допитані в якості свідків.

Допитаний в якості свідка в апеляцій інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно з жовтня 2005 року проживав однією сім'єю з позивачем. З лютого 2007 року близько трьох місяців він проживав окремо від дитини та позивача. Але допомогу надавав шляхом поштових переказів 20-30 % від заробітної плати, документів про це не збереглося. Після чого повернувся до сім'ї.

Допитаний в якості свідка в апеляцій інстанції ОСОБА_5 пояснив, що йому відомо про фактичне створення сім'ї між сторонами у кінці 2005 року. Дома у них він ніколи не був. Зі слів ОСОБА_2, який працює у нього водієм йому відомо, що той віддавав усю заробітну платню ОСОБА_3 . Щодо періоду заявленого позивачем з лютого 2007 року по час ухвалення рішення 30.05.2007 року йому не відомо ані місце проживання ОСОБА_2, ані якої допомоги він надавав ОСОБА_3

Відповідач стверджує проте, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах не з 2005 року по 2007 рік, а з 2005 року по 2014 рік та позивач не надав доказів про відсутність допомоги з його сторони, а він опікувався дитиною та нею, купує необхідні речі, оплачує навчання та витрати на оздоровлення сина. При цьому ОСОБА_2 не заперечує проти позову проте, що він проживав однією сім'єю з жовтня 2005 року з ОСОБА_3, у них народився син, а з лютого 2007 року на протязі трьох місяців у сім'ї не проживав.

Виходячи із наведеного та за змістом вимог ст. 180-183,84,91 СК України саме ОСОБА_2 має довести проте, що він надавав допомогу на дитину та її матір у спірному періоді, та розмір наданої ним допомоги.

Оскільки крім своїх пояснень він не надав підтверджень про надання допомоги на дитину та її матір, її розміру, можливість надання такої допомоги у визначеному судом розмірі в апеляційній скарзі не заперечується, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення аліментів на дитину та коштів на утримання його матері до трьох років.

За правилами ст. 191 СК України аліменти стягуються від дня пред'явлення позову, а тому його доводи проте, що аліменти повинні стягуватися з 01.10.2014 року є хибними.

Доводи апеляційної скарги проте, що він проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю до 2014 рік не приймаються колегією судів, оскільки відповідно до положень статті 11, 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, а доводи апеляційної скарги про проживання однією сім'єю до 2014 року виходять за межі судового рішення, ухваленого 30.05.2007 року.

Оскільки апеляційний суд переглядає законність рішення суду першої інстанції на час його ухвалення 30.05.2007 року, тому звернення позивача до виконавчої служби лише у жовтні 2014 року, як проте зазначає апелянт, відповідно до вимог ст. 3, 11 ЦПК України та ст. 197 СК України, про встановлення строку сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами може бути за його позовом у встановленому законом порядку.

Оскільки відповідач з посиланням на докази не спростував висновки суду першої інстанції, колегія судів не вбачає підстав для скасування правильного та справедливого по суті рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах матеріального закону та відповідає матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2007 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді