Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1211/15 Головуючий у 1-й інстанції Міщенко Т.М.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.,

Онищенка Е.А.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького та ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького, ОСОБА_5 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала, до Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького, ОСОБА_5 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що згідно з наказом № 360-04 від 02 вересня 2013 року позивачка ОСОБА_4 прийнята на посаду асистента кафедри англійської мови в Мелітопольський державний педагогічний університет ім. Богдана Хмельницького.

Наказом № 274-04 від 01 вересня 2014 року ОСОБА_4 переведена на посаду старшого викладача кафедри англійської мови.

Наказом № 317-04 від 25 вересня 2014 року позивачку було звільнено з займаної посади за п. З ст. 41 КЗпП України у зв'язку зі вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Підставою був висновок комісії з розгляду скарги студентів 516, 614 груп. Вважає, що звільнення було незаконним, оскільки жодна з зазначених в наказі підстав для звільнення не мала місця, а ті припущення, що викладені у наказі, не можуть бути підставою дня притягнення її до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; скарги студентів сфальшовані, оскільки вона не проводила занять у групі за номером 516; відповідачем при виданні наказу не дотримані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень; акти перевірок, комісій, службових розслідувань їй на ознайомлення не надавались; посадова інструкція старшого викладача, яку надати на її вимогу, датована 01.07.2014 p., хоча в цей період часу вона перебувала на посаді асистента, а підпис у цій посадовій інструкції виконаний не нею, а іншою особою.

Крім того, діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, оскільки в 2000 р. вона закінчила МДПУ та отримала кваліфікацію "вчитель англійської, німецької мов та зарубіжної літератури" та постійно підвищувала свій кваліфікаційний рівень. У 2010 р. успішно захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня "кандидат філологічних наук", знаходилась на стажуванні тривалий час в Данії та навчалась в Копенгагенському королівському університеті. За час роботи на кафедрі вона не мата дисциплінарних стягнень та взагалі зауважень від керівництва, адміністрації, студентів, навіть технічного персоналу. Тому вважає, що дії адміністрації в особі ректора МДПУ ОСОБА_5 принизили її ділову репутацію як фахівця, молодої особи, сучасного педагога, професіонала нібито у тому, що вона висловилась на одному із занять нецензурною лайкою.

Враховуючи викладене, позивач просила поновити її на роботі на посаді старшого викладача кафедри англійської мови МДПУ та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12844, 80 грн.; визнати незаконним та скасувати наказ № 317-04 від 25 вересня 2014 року про її звільнення; стягнути з відповідача Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Б.Хмельницького на її користь моральну шкоду у розмірі 12180 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 12180 грн. та зобов'язати відповідачів анулювати у трудовій книжці запис про її звільнення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувати наказ № 317-04 від 25 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді старшого викладача кафедри англійської мови Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького.

Стягнуто з Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12693 грн., відрахувавши з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

Стягнуто з Мелітопольського державного педагогічного університету ім.Богдана Хмельницького на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького судовий збір в розмірі 487,20 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Мелітопольський державний педагогічний університет ім.Б. Хмельницького подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволеню частково, апеляційна скарга Мелітопольського державного педагогічного університету ім.Б. Хмельницького задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 41 КЗпП трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника, чи уповноваженого ним органу, у разі вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Звільнення за цих підстав не може грунтуватися на загальній оцінці поведінки працівника, є крайнім заходом, і застосовується лише у разі безспірної доведеності обставин, які виключають можливість подальшого виконання працівником виховних функцій.

Судом першої інстанції було встановлено, що 01.09.2007 року наказом №67-04 ОСОБА_4 було зараховано на посаду асистента предметної комісії з іноземних мов кафедри початкової освіти Мелітопольського державного педагогічного університету ім.Богдана Хмельницького (надалі МДПУ). Наказом №274-04 від 01.09.2014 року переведено на посаду старшого викладача англійської мови МДПУ.

Наказом №226-01 від 25.09.2014 року ОСОБА_4 було відсторонено від занять і наказом №317-04 від 25.09.2014 року звільнено з посади старшого викладача кафедри англійської мови МДПУ згідно п.3 ст.41 КЗпП України у зв"язку зі вчиненням працівником, який виконує виховні функції аморального поступку, несумісного з продовженням даної роботи. Підстава : висновок комісії із розгляду скарги студентів 516 та 614 груп.

При цьому в наказі не зазначено, ані конкретних фактів порушення внутрішнього розпорядку, ані те, який аморальний проступок вчинила ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів справи, наказом ректора МДПУ від 22.09.2014 року була створена тимчасова комісія для проведення службового розслідування неправомірних дій викладача ОСОБА_4

Згідно висновку за результатами роботи вказаної комісії, встановлено факт скоєння неправомірно аморального проступку ОСОБА_4 на підставі отриманих пояснень від студентів 514 і 614 груп, які зазначили що викладач ОСОБА_4 некоректно ставиться до студентської аудиторії: почала заняття на 5 хвилин раніше, підвищувала голос, не представилася перед студентами, студенту ОСОБА_7 сказала "що ти маструбіруєш зі своїм телефоном, ти б ще заліз би під парту і там би почав маструбіровати". ОСОБА_4 спростувала факт скоєння нею аморального проступку, цієї фрази нею сказано не було.

Згідно витягу з протоколу №71/13 від 24.12.2014 року профспілкового комітету МДПУ ухвалено вважати звільнення старшого викладача кафедри англійської мови ОСОБА_4 правомірним у зв"язку з фактом скоєння нею аморального проступку по відношенню до студента, що не відповідає морально-етичним нормам викладача вищого навчального закладу, яка несе виховну функцію.

Крім цього, як на підставу, для прийняття рішення про звільнення позивача є посилання на наступні документи - доповідна записка куратора 514 групи факультета інформатики, математики і економіки ОСОБА_8 від 17.09.2014р.; доповідна студентки групи №51 ОСОБА_9 від 18.09.2014 року, пояснювальна студента ОСОБА_11. 614 групи від 18.09.2014 року, пояснювальна записка студента 614 групи ОСОБА_10. від 22.09.2014 року; доповідна студента ОСОБА_12. 450 групи від 18.09.2014 року, пояснювальна студента 614 групи ОСОБА_7 від 22.09.2014 року, пояснювальна студента 1 курсу ОСОБА_6 від 23.09.2014 року; доповідна старости 514 групи Зікрань та студентів 514 групи спеціальності "Соціологія" від 17.09.2014 року.

Відповідно до роз"ясень п.п.14-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "про практику розгляду судами трудових спорів" факт вчинення аморального проступку має бути зафіксований належним чином. Звільнення за вчинення аморального проступку не може вважатися законним, якщо воно проведене лише в результаті оцінки загальної негативної поведінки працівника, що не підтверджена конкретними фактами. При цьому, для звільнення достатньо вчинення працівником одного проступку, який несумісний з виконанням виховної роботи.

За таких обставин, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_4 було проведено на підставі загальної оцінки її поведінки на підставі недостатньо перевірених фактів, обставини безспірно не доведені. Так, суд першої інстанції аналізуючи надані документи, характеристику позивача, показання свідків, допитаних в судовому засіданні, правильно врахував, що на розгляді комісій з питання про вчинення викладачем ОСОБА_4 аморального проступку ставилось адміністрацією як вже встановлений факт, підтверджений 14 заявами студентів і тому обговорювався всіма як неприпустимий в роботі.Проте, із наданих суду 8 пояснювальних записок студентів тільки троє вказували на те, що ОСОБА_4 сказала на адресу студента ОСОБА_13., інші ж писали про некоректну поведінку педагога взагалі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визнання незаконним та скасування наказу №317-04 від 25.09.2014 року про звільнення ОСОБА_4, які є законними та обґрунтованими, ухвалені відповідно до встановлених обставин на наданих сторонами доказів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи МДПУ не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

В апеляційні скарзі ОСОБА_4 зазначено, що апелянт не погоджується з розміром стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два повних календарних місяців роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

З довідки про доходи ОСОБА_4 вбачається, що середньоденний заробіток становить 178,40 гривень. Вимушений прогул позивача на час ухвалення рішення становить 72 дні. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню12844,80 гривень. (178,40 грн. середньоденний заробіток х на 72 робочих днів).

Судом правильно вказано, що згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, вирішуючи питання про відшкодування шкоди та визначення розміру такої шкоди, правильно зазначив, що кожна особа має конституційне право на працю, яка фактично забезпечує її засобами для існування, тому зважаючи на те, що позивач був незаконно звільнений з роботи, що не могло негативно не вплинути на його психологічний та майновий стан, враховуючи характер порушення, його тривалість та зусиль і затрат яких позивач доклав на їх відновлення, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а розмір компенсації завданої моральної шкоди незаконним звільненням визначається в розмірі 1000 грн.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що висновок суду першої інстанції про відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. відповідає обставинам справи, принципам розумності і виваженості та є справедливим.

З огляду на викладене, колегія суду вважає, що рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року у цій справі підлягає зміні в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року у цій справі змінити в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Мелітопольського державного педагогічного університету ім. Богдана Хмельницького на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12844,8 грн., відрахувавши з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: