Справа №2-1606/10
10 лютого 2010 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Бабаєвій З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «Аквамарин» про визнання правочинів дійсними та визнання права власності,
В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПП «Аквамарин» про визнання правочинів дійсними та визнання права власності.
В обґрунтування позову позивач посилалась на ті обставини, що 14 червня 2006 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ПП «Аквамарин» в особі директора ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договори купівлі-продажу відповідно підвального приміщення, площею 89,9кв.м., а також підвального приміщення, площею 60,0кв.м., які розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Михайлівська, 46«А», відповідно до умов яких ОСОБА_1 придбала вказане нерухоме майно.
Проте, в теперішній час ОСОБА_1 не має можливості розпоряджуватись вказаним майном, оскільки згадані договори купівлі-продажу не були посвідчені нотаріально. Однак, з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних їх умов, позивач просила суд визнати дані правочини дійсними та визнати за нею право власності на придбану нерухомість.
Повноважний представник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання зявився, від імені та в інтересах особи цілком підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
Повноважний представник ПП «Аквамарин» у судове засідання не зявився, підприємством копія позову була отримана своєчасно, від директора підприємства на адресу суду надійшла заява про визнання позову й незаперечення проти його задоволення, яка була приєднана до матеріалів справи.
На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, у звязку з тим, що позивач від позову не відмовилась, а сторона відповідача вимоги визнала у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення сього позову.
Разом з тим, відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тобто, у звязку з неявкою представника повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що 14 червня 2006 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ПП «Аквамарин» в особі директора ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу підвального приміщення, площею 89,9кв.м., яке розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Михайлівська, 46«А», відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбала вказане нерухоме майно.
Окрім того, 14 червня 2006 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ПП «Аквамарин» в особі директора ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено ще один договір купівлі-продажу підвального приміщення, площею 60,0кв.м., яке розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Михайлівська, 46«А», відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбала вказане нерухоме майно (надалі за текстом Договори).
Договори на момент укладання не були посвідчені нотаріально та право власності набувача за правочинами не було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».
Наявність майнових прав й підстав для відчуження такого майна у ПП «Аквамарин» підтверджується Договором купівлі-продажу приміщення від 28 квітня 2000 року, укладеним між ВАТ ОВО «Холодмаш» в особі директора ОСОБА_3 з одної сторони, та ПП «Аквамарин» в особі директора ОСОБА_2 з іншої сторони, а також Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10 грудня 2003 року, укладеним між ВАТ ОВО «Холодмаш» в особі директора ОСОБА_3 з одної сторони, та ПП «Аквамарин» в особі директора ОСОБА_2 з іншої сторони.
Технічна характеристика відповідного нерухомого майна наводиться в Технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» за інвентарним номером 19064182 та реєстровим номером 31неж.-25-3271, 19 не-49-3271 від 08 грудня 2009 року, відповідно до якого обєкт характеризується як нежитлове приміщення підвального поверху, загальною площею 148,5кв.м., яке складається з: 1 підвалу, площею 38,8кв.м.; 2 підвалу, площею 47,2кв.м.; 3 підвалу, площею 59,3кв.м.; 4 душової, площею 1,8кв.м.; 5 туалету, площею 1,4кв.м.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Зі згаданих Договорів випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі продавець ПП «Аквамарин» в особі директора отримав від покупця ОСОБА_1 до підписання договорів, засвідчивши цей факт власним підписом.
Безумовно, як чітко вказує ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно ст. 202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Дійсно, як регламентує ст. 215 ч.ч.1,2 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Разом з тим, як зазначає ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Розглядаючи справу, суд зясував, що наведені Договори не були посвідчені нотаріально у звязку із ухиленням повноважних осіб ПП «Аквамарин» від вчинення відповідних дій, мотивуючи відсутністю часу та необхідних коштів.
З огляду на вказані норми закону, суд не вбачає прямо передбачених законом підстав для відмови у задоволенні відповідної вимоги ОСОБА_1, та приходить до висновку про можливість визнання Договорів дійсними, зважаючи, зокрема, на фактичне виконання їх умов сторонами.
У відповідності до ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, на підставі ст. 328 ч.2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, й вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Зважаючи на дані вимоги законодавства й регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавця ПП «Аквамарин» відносно підстав для відчуження зазначеного раніше майна. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем ОСОБА_1 вказаної нерухомості.
На підставі регламентації, наведеної в ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, у законі нічого не йдеться про той факт, якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності. Крім того, з закону випливає принцип презумпції добросовісного володіння майном, зазначаючи, що воно вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Таким чином, з урахуванням відповідної вимоги ОСОБА_1, з огляду на визнання позову з боку ПП «Аквамарин» увесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання за нею права власності на відповідне нерухоме майно.
При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.
Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності.
За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ПП «Аквамарин» про визнання правочинів дійсними та визнання права власності задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлове приміщення підвального поверху в будинку №46«А» по вулиці Михайлівській в місті Одесі, загальною площею 148,5кв.м., яке складається з: 1 підвалу, площею 38,8кв.м.; 2 підвалу, площею 47,2кв.м.; 3 підвалу, площею 59,3кв.м.; 4 душової, площею 1,8кв.м.; 5 туалету, площею 1,4кв.м.
Рішення суду в частині визнання права власності підлягає державній реєстрації.

Рішення суду являється безпосередньою підставою для державної реєстрації КП «ОМБТІ та РОН» права приватної власності на нежитлове приміщення підвального поверху в будинку №46«А» по вулиці Михайлівській в місті Одесі, загальною площею 148,5кв.м., яке складається з: 1 підвалу, площею 38,8кв.м.; 2 підвалу, площею 47,2кв.м.; 3 підвалу, площею 59,3кв.м.; 4 душової, площею 1,8кв.м.; 5 туалету, площею 1,4кв.м. за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Головуючий: