Справа № 182/2545/15-ц
Провадження № 2/0182/1976/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.05.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, третя особа - Відділ Дерземагентства у м,Нікополі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на земельну ділянку.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2011 року йому належить приватизована земельна ділянка, площею 6,920 га, розташована на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Земельна ділянка успадкована ним після смерті матері ОСОБА_2. Земельна ділянка належала матері на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданого 16.12.2002 року Нікопольською районною державною адміністрацією. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 45. Кадастровий номер земельної ділянки на державному акті відсутній. У 2009 році стаття 132 ЗК України „Зміст угод про перехід права власності на земельні ділянки" була доповнена пунктом „ж", за яким в угоді має міститись кадастровий номер земельної ділянки. Тому при оформленні спадщини земельній ділянці був визначений кадастровий номер НОМЕР_1, про що зроблена відмітка на державному акті. Цей кадастровий номер вказаний і свідоцтві про право на спадщину за законом від 06.08.2011 року. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації права власності. Своє право на спадщину він вирішив зареєструвати у 2014 році. Для реєстрації свого права власності на успадковану ним земельну ділянку він звернувся до Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, у відповідності до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Для внесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру та підтвердження кадастрового номера земельної ділянки ним було замовлено у землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На підставі технічної документації ним було отримано витяг з Державного земельного кадастру № НОМЕР_3, який разом з іншими документами ним було надано до Реєстраційної служби для реєстрації його права власності на земельну ділянку. Але державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав № 19976157 від 13.03.2015 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.9 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В ході розгляду заяви державним реєстратором встановлено, що в свідоцтві про право на спадщину за законом р/н 1-1067 від 06.08.2011 року зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, а, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на зазначений об'єкт. Відповідно до ст.16 Закону України „Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Таким чином, кадастровий номер є унікальним. З якої причини був змінений кадастровий номер його земельної ділянки йому не відомо і не зрозуміло. Оскільки йому відмовлено у реєстрації його права власності на земельну ділянку, вважає, що його право власності не визнається, адже він не має змоги розпорядитись своєю власністю, що порушує його право власності, визначене ст.317, 319 ЦК України. Саме тому він змушений звернутись до суду з цим позовом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин звернувся до суду зараз.

В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в свою відсутність, позов підтримала і на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просять справу розглянути в їх відсутність, з позовними вимогами згодні.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2011 року позивачу належить приватизована земельна ділянка, площею 6,920 га, розташована на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с.4). Земельна ділянка успадкована позивачем після смерті матері ОСОБА_2 Земельна ділянка належала матері на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданого 16.12.2002 року Нікопольською районною державною адміністрацією (а.с.7). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 45. Кадастровий номер земельної ділянки на державному акті відсутній. Тому при оформленні спадщини земельній ділянці був визначений кадастровий номер НОМЕР_1, про що зроблена відмітка на державному акті. Цей кадастровий номер вказаний і свідоцтві про право на спадщину за законом від 06.08.2011 року. Своє право на спадщину позивач вирішив зареєструвати у 2014 році. Для реєстрації свого права власності на успадковану ним земельну ділянку позивач звернувся до Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, у відповідності до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Для внесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру та підтвердження кадастрового номера земельної ділянки позивачем було замовлено у землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.5-11). На підставі технічної документації позивачем було отримано витяг з Державного земельного кадастру № НОМЕР_3 (а.с.14), який разом з іншими документами позивачем було надано до Реєстраційної служби для реєстрації права власності позивача на земельну ділянку. Але державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав № 19976157 від 13.03.2015 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.9 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В ході розгляду заяви державним реєстратором встановлено, що в свідоцтві про право на спадщину за законом р/н 1-1067 від 06.08.2011 року зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, а, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на зазначений об'єкт (а.с.12). З якої причини був змінений кадастровий номер земельної ділянки позивача йому не відомо і не зрозуміло. Оскільки позивачу відмовлено у реєстрації його права власності на земельну ділянку, вважає, що його право власності не визнається, оскільки він не має змоги розпорядитись своєю власністю, що порушує його право власності, визначене ст.317, 319 ЦК України.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і визнати за позивачем право власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, площею 6,9200 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_4.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал