АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/987/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Бабенка В. М.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним ,-

в с т а н о в и л а :

04 вересня 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 20 серпня 2008 року він надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 45000 євро з терміном повернення до 31 грудня 2013 року, що підтверджується розпискою.

Позивач ОСОБА_8 зазначає у позові, що у зазначений у розписці строк ОСОБА_6 свої боргові зобов'язання не виконав, тому йому було направлено вимогу від 20 березня 2014 року про повернення отриманих в борг коштів.

Позивач вказує, що в квітні 2014 року відповідач ОСОБА_6 повернув йому частину боргу в сумі 24000 євро та повідомив, що шлюб між ним та ОСОБА_9 розірвано, а тому він погоджується повернути половину залишку заборгованості в сумі 10500 євро, а решту боргу вважає що повинна сплатити відповідач ОСОБА_9, так як позичені ним кошти були використані на потреби сім'ї.

Позивач посилається, що станом на дату подання даного позову солідарна заборгованість відповідачів становить 21000 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, станом на 29 серпня 2014 року 376320 грн., які він і просив стягнути на його користь із відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_9

01 грудня 2014 року ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що договір позики від 20 серпня 2008 року між ОСОБА_8 та її колишнім чоловіком ОСОБА_6 було укладено в період шлюбу без її письмової згоди та виходить за межі дрібного побутового. Тому позивач ОСОБА_9 звернулася до суду із даною зустрічною позовною заявою та просила суд визнати недійсним договір позики від 20 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в сумі 45000 євро. Судові витрати стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики в сумі 21000 євро, що еквівалентно 631470 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 3654 грн.

В решті вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_10 та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 заборгованість за договором позики від 20 серпня 2008 року в сумі 21000 євро, що еквівалентно 631470 грн. по 10500 євро, що еквівалентно 315735 грн. з кожного.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_9 та її представника, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення даної заборгованості з другого відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшли підтвердженні належними та об'єктивними доказами доводи про те, що договір позики від 20 серпня 2008 року був укладений відповідачем інтересах сім'ї та грошові кошти, одержані за цим договором були використані саме в інтересах сім'ї, при цьому суд враховував, що позика була отримана після набуття сторонами у власність спільної квартири та документально не підтверджено наявність на момент отримання позики будь-яких боргових зобов'язань на придбання спільного майна, також не надано доказів про придбання за рахунок позичених коштів конкретно визначених матеріалів для ремонтних робіт чи побутової техніки як спільного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими і відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує, встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Статтею 1051 ЦК України встановлено, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 20 серпня 2008 року між ОСОБА_8 (позикодавець) та ОСОБА_6 (позичальник) було укладено договір безпроцентної позики грошей, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 45000 євро, які останній зобов'язувався повернути до 31 грудня 2013 року. Станом на 20 березня 2014 року позика повернута не була, тому позивач ОСОБА_8 направив на адресу ОСОБА_6 вимогу про повернення коштів у розмірі 45000 євро.

На виконання даної вимоги ОСОБА_6 надав ОСОБА_8 відповідь, в якій ставив питання про звернення з вимогою про повернення даних коштів не тільки до нього, але і до його колишньої дружини ОСОБА_9, оскільки посилався, що отримані ним кошти були використанні в інтересах сім'ї.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що в квітні 2014 року відповідач ОСОБА_6 частково повернув борг в розмірі 24000 євро, в зв'язку з чим на день винесення рішення судом першої інстанції ним не було повернуто залишок позики в розмірі 21000 євро.

Відповідно до ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно даних розписки від 20 серпня 2008 року, власноручно написаної ОСОБА_6, вбачається, що строк повернення позики встановлено до 31 грудня 2013 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення доводи апеляційної скарги про те, що решту коштів в розмірі 21000 євро ОСОБА_6 необхідно повернути спільно з ОСОБА_9, так як отримані за розпискою кошти були використані на потреби сім'ї, оскільки, судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_6 не виконав зобов'язання по сплаті боргу в повному розмірі та не підтвердив відповідними доказами доводи про те, що отримані ним грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, тому наявні підстави про стягнення з нього боргу за договором позики.

Також судом першої інстанції правомірно зазначено, що відповідач ОСОБА_9 у письмовій формі згоду на укладення договору позики від 20 серпня 2008 року не надавала. Якщо договір позики має бути за законом укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на поясненнях сторін для підтвердження досягнення сторонами інших, не зафіксованих у передбаченій законом формі домовленостей. Договором позики на суму 45 000 євро на ОСОБА_9 не покладаються обов'язки його виконання, що виключає, як наслідок її солідарний обов'язок з боржником, та відповідно її відповідальність за зобов'язаннями ОСОБА_6 як позичальника.

Інших доводів, які б спростовували законність рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :