У х в а л а

іменем україни

21 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Марганецької міської ради, про вселення у квартиру та встановлення порядку користування квартирою, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Марганецької міської ради, про вселення та встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1. ОСОБА_1 зазначала, що в цій квартирі вона проживала з народження та була в ній зареєстрована. ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, відмовив їй та її сину у проживанні в ній із тих підстав, що він є основним квартиронаймачем. Її чоловік ОСОБА_3 хоче проживати разом із нею однією сім'єю в указаній квартирі. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просили задовольнити позов.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Зазначала, що у зв'язку з тим що ОСОБА_4 відмовив їй та її сину у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 вона вимушена орендувати житло. Враховуючи, що їй завдано матеріальних збитків у зв'язку з орендою житла, а також моральну шкоду, просила задовольнити позов.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2014 року об'єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та справу за позовом ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення у квартиру та встановлення порядку користування нею.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі ставить питання про скасування рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права й ухвалення в цій частині нового рішення.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 чинить позивачам перешкоди в користуванні спірною квартирою, в зв'язку з чим його зобов'язано їх усунути.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про вихід суду за межі позовних вимог у частині розгляду позову про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою є безпідставними, оскільки така вимога була заявлена позивачами. Апеляційний суд вирішив її відповідно до обставин справи, встановлених на підставі поданих доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення позивачам житлової кімнати площею 15 кв. м, апеляційним судом правильно враховано, що у спірній двокімнатній квартирі зареєстровано 8 осіб, які мають право на користування нею.

Виділення позивачам житлової кімнати площею 15 кв. м порушуватиме права інших осіб, оскільки істотно перевищуватиме частку, яка припадає на них і таке призведе до зменшення житлової площі у користуванні інших осіб у порівнянні з тією, право на яку вони мають.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час ухвалення рішення апеляційним судом останньому виповнилося 17 років.

Виділення позивачам однієї житлової кімнати у спірній квартирі не відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 ЖК Української РСР, відповідно до якої при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Позивачами не доведено завдання їм матеріальних збитків, оскільки договір оренди житла ОСОБА_1, яка діяла у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2, укладено 11 жовтня 2012 року, тобто раніше, ніж заявлено позовні вимоги про вселення (24 квітня 2014 року). Тому відсутні підстави вважати, що сплачені нею кошти за оренду житла є збитками, які заподіяні відповідачем і підлягають відшкодуванню ним.

Виходячи з правовідносин, які виникли між сторонами , та обставин на обґрунтування моральної шкоди, наведених позивачами, можливість її відшкодування чинним законодавством не передбачена.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарг про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, ними не спростовується наведене і зроблені в оскаржуваному рішенні висновки та встановлені судом на підставі поданих сторонами доказів обставини.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційних скарг і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова