Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1104/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 11" лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ "Українська пожарно-страхова компанія" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.02.2014 року, приблизно в 15 год. 20 хв., водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем "ЗАЗ 110207", реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух по проїжджій частині вул. Космічної, рухаючись з боку вул. Радгоспної в напрямку автодороги "Харків-Сімферополь" в м. Запоріжжя.

В цей же час, в районі будинку №110, поза пішохідним переходом вона стала перетинати проїжджу частину вул. Космічної.

ОСОБА_5, не маючи технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, почав застосовувати заходи до зменшення швидкості, однак, своїми односторонніми діями запобігти контакту не зміг, в результаті чого допустив наїзд на неї передньою лівою частиною кузова керованого ним транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження.

Орган досудового розслідування прийшов до висновку, що в дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_4 порушень Правил дорожнього руху України не вбачаються. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення нею п.п. 4.7, 4.14 а), б), г) Правил дорожнього руху України.

На підставі цього 19.06.2014 року постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Набоки П.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером 0000054 від 12.02.2014 р., закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження: поєднану травму, ЧМТ, забиття головного мозку, забиту рану голови, закриту травму грудної клітини, забиття грудної клітини, перелом 3 ребра справа, контузію легенів, забив серця, закриту травму живота, поза черевний розрив сечового міхура, перелом лонних і сідничих кісток тазу з обох сторін, що зростається, контрактури обох тазостегнових суглобів, перелом правої плечової кістки в області анатомічної шийки, що зростається, контрактура правого плечового суглобу, оскольчатий перелом нижньої третьої правої стегнової кістки, контрактура правого колінного суглобу, деформуючий артроз правого колінного суглобу; посттравматичну енцефалопатію змішаного генезу, ДДПП, вертеброгенну люмбоішалгію, мишечно-тонічний синдром, катаракту, що починається, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно копії виписного епікризу вона з 11.02.2014 р. до 18.06.2014 р, знаходилася на лікуванні в КУ "Запорізькій міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги". 26.06.2014 р. визнана інвалідом 2 групи.

Вартість лікування склала 18 999 грн. 80 коп.

ОСОБА_4 11.02.2014 р. керував автомобілем ЗАЗ-110207, державний номер НОМЕР_1, за участю якого сталося ДТП, на правовій підставі, він мав генеральну довіреність та посвідчення водія НОМЕР_3 категорії "В". Цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу "ЗАЗ-110207", державний номер НОМЕР_2, в період з 21 травня 2013 року по 20 травня 2014 року була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1914230, розмір відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, становить 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 510 грн.

Вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю потерпілого, покладається на страховика.

Також зазначала, що ОСОБА_4 їй була завдана моральна шкода, внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження,півроку знаходилася у лікарні, перенесла декілька операцій та в подальшому не зможе ходити, її визнано інвалідом 2 групи, сам факт ДТП викликав в неї депресивний стан, порушив спокій та душевну рівновагу, погіршив самопочуття. Завдану моральну шкоду оцінює у 30 000 грн.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь у відшкодування майнової шкоди - франшизу розміром 510 грн., у відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн.; стягнути з ПрАТ "Українська пожарна страхова компанія" на її користь майнову шкоду в розмірі 18489 грн. 80 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_6зазначає, що стягнення судом 3000 грн. не відшкодовує завдану ОСОБА_3 моральну шкоду, витрати на лікування підтверджені наданими доказами про перебування у лікарні та фіскальними чеками , просить змінити рішення та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а в частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ПрАТ "Українська пожарно-страхова компанія" 18489,80 грн. витрат на лікування.

ПрАТ "Українська пожарно-страхова компанія" надіслало заперечення на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу відхилити , а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд правильно виходив з того, що цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди, завданої внаслідок джерела підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду, та керувався тим, що до правовідносин, які виникли між сторонами по даній справі застосовується спеціальний Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та норми ЦК України.

У даному випадку страховиком є ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", а ОСОБА_4 є особою, яка заподіяла шкоду.

Вимоги про стягнення моральної шкоди позивачкою заявлені до ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена судом сума не відшкодувала їй моральні страждання є неприйнятними.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат(їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 3000 грн., суд правомірно керувався ст.ст. 23, 1168,1187 ЦК України, роз'ясненнями , що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", врахував фактичні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, неправомірні дії потерпілої та положення ст.1194 ЦК України

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Будь-які нові докази, які б могли вплинути на визначення моральної шкоди, позивачка не надає.

Апеляційна скарга ґрунтується на незгоді з розміром моральної шкоди. Однак, зважаючи на сутність моральної шкоди, будь-який її розмір має суто умовний вираз. Оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам суд першої інстанції дав за правилами ст.212 ЦПК України, обґрунтування висновків виклав у рішенні з дотриманням вимог ст.ст.213,214 ЦПК України, і у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України не має підстав для переоцінки доказів апеляційним судом та відповідно змінювати розмір моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказуванню.

За правилами ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази,які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.(ч.2 ст.59 ЦПК).

Закон визнає право позивача на отримання компенсації витрат, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, але юридична заінтересованість ОСОБА_3 у даному процесі зобов'язує її довести розмір таких витрат, допустимими доказами.

Факт перебування ОСОБА_3 у зв'язку з ДТП на стаціонарному лікуванні з 11.02.2014 р. по 18.06.2014 р. підтверджується епікризом історії хвороби та медичною карткою.

Проте доводи позивачки про розмір понесених нею витрат на лікування та характер цих витрат не підтверджені доказами, які вона зобов'язана була надати в силу ст.ст.3,10,11,60 ЦПК України.

В медичній картці не міститься даних про те, що лікування здійснювалося повністю за рахунок ОСОБА_3

Заявивши вимоги на суму 18489,80грн., позивачка визначила це узагальнено як вартість лікування, не навела розрахунку та не конкретизувала характер цих витрат, не дала відповідний медичний висновок щодо підтвердження того, які саме ліки, медичні засоби вона потребувала згідно встановленого діагнозу у визначений період, їх перелік та кількість.

Надані позивачкою чеки фармацевтичних установ не містять в собі відомостей, що ліки та медичні засоби придбавалися за рецептами лікарів для забезпечення потреб ОСОБА_3 у зв'язку із тим лікуванням здоров'я, шкоди якої зазнала вона під час ДТП, та що відповідають переліку і кількості медичних призначень.

З огляду на зазначене, правильним є висновок суду, що позивач не надала доказів щодо її позовних вимог про стягнення 18489,80грн., а також щодо того, що позивач не позбавлена можливості повторного звернення до суду з вимогами про відшкодування їй витрат на лікування, з урахуванням надання нею належних та допустимих доказів.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: