УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Кам'янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Полтавська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,48 га за адресою: АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 березня 2014 року. Вказувала, що відповідач, який є власником сусідньої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, навесні 2010 року зніс паркан, який був встановлений колишнім власником будинку та земельної ділянки, та почав будівництво нового, в результаті чого ним було самовільно захоплено частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, в розмірі 0,0115 з точки 3 до точки 5, що підтверджується звітом інвентаризації земельної ділянки та висновком експерта Торгово-промислової палати у м. Кременчуці від 15 червня 2012 року. Колишній власник земельної ділянки ОСОБА_8 зверталась з позовом до Кременчуцького районного суду Полтавської області, але у зв'язку з її смертю справа не була розглянута по суті.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 0,0115 га за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення паркану, розташованого на вказаній земельній ділянці від лінії точки 5 до лінії точки 3, позначеній у додатку до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 15 червня 2012 року № п-200. Зобов'язано ОСОБА_7 звільнити самовільно захоплену частину належної позивачу земельної ділянки площею 0,0115 га за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просив скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, крім висновку експертного будівельно-технічного дослідження № п-200, того факту, що відповідач самовільно змінив встановлений станом на 2005 рік порядок користування земельними ділянками сторін, внаслідок чого розмір земельної ділянки позивача зменшився, а також відсутні докази щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 53 КУпАП, що свідчило б про неправомірність дій ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що наданий позивачем суду висновок експертного будівельно-технічного дослідження навпаки підтверджує факт порушення межі між суміжними землекористувачами, а відповідач відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України такий висновок не спростував.

Разом з тим місцевий суд вказує про неможливість відновлення межі земельних ділянок в порядку, визначеному ст. 107 ЗК України, оскільки технічна документація, якою б встановлювалися в натурі спірні межі суміжних земельних ділянок, в установленому законом порядку не розроблялася, однак такий висновок суду першої інстанції є безпідставним, оскільки з урахуванням уточнених позовних вимог вимога про відновлення меж земельних ділянок не заявлялася.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко