АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1810/15 Головуючий 1 інст. -Дем'яненко І.В.
Справа № 630/314/13-ц Доповідач - Яцина В.Б.
Категорія: про поділ майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Карімової Л.В., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

22.11.2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, в якій просила поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, та визнати нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :31:048:0008, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 22 серпня 1995 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, 14 вересня 2005 року вони на ім?я відповідача придбали земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці вони побудували житловий будинок, який зареєстровано за ОСОБА_5, але добровільно поділити майно відповідач не бажає.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав частково: не заперечував проти визнання за позивачем права власності на 30/100 частин спірного житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що при придбанні земельної ділянки та будівництві житлового будинку були частково витрачені його особисті кошти.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3, право спільної часткової власності на 30/100 частин житлового будинку, загальною площею 144,00 кв.м, житловою 38,50 кв.м, з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :31:048:0008, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 Івановичана користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1833 (одна тисяча вісімсот тридцять три) гривні. В решті позовних вимог було відмовлено.

Частково не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить змінити рішення і ухвалити нове рішення про збільшення її частки у житловому будинку з надвірними будівлями до ? частки. Посилалась на те, що суд помилився у своїх висновках про необхідність зменшення її частки у спільному домоволодінні, оскільки домоволодіння за адресою вул. Шевченка, 182 згідно до закону було спільним сумісним майном подружжя, тому отримані від його продажу кошти не є особистою власністю відповідача і не можуть бути підставою для зменшення частки позивача у спільному сумісному майні подружжя, суд першої інстанції при призначенні судової експертизи порушив принцип рівності сторін і став на сторону відповідача, внаслідок чого підлягав відводу.

Відповідач проти задоволення скарги заперечив, з посиланням на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи скарги його не спростовують.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 22 серпня 1995 року, а 26 грудня 2013 року він був розірваний.

Згідно до договору від 30 серпня 2005 року ОСОБА_5 продав належний йому житловий будинок літ. А-2 загальною площею 183,6 кв.м , житловою площею 54,00 кв.м на надвірні будівлі, який йому належав на підставі свідоцтва про право власності САА № 625769 від 17 червня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності 23 червня 2005 року, а також - земельну ділянку під цим домоволодінням розміром 0, 0940 га, яка була надана відповідачу ОСОБА_5 рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів № 1035 від 14 червня 1994 року, тобто до реєстрації шлюбу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Сторони визнали, що більша частина отриманих відповідачем коштів від проданого домоволодіння з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 була використана для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1.

Судом було також встановлено, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 було розпочато відповідачем і навесні 1995 року будинок був покритий дахом. За висновками судової будівельно-технічної експертизи при будівництві житлового будинку № 182 по АДРЕСА_2 в м. Люботин в період з червня 1994 року по 22 серпня 1995 року, до реєстрації сторонами шлюбу, у житловому будинку лі. «А-2» та веранді літ «а-2» було проведено будівництво в цінах 2003 року на 44367 грн., що станом на 01 квітня 2014 року складає 184 567 грн. Вартість використаних матеріалів та вартість виконаних робіт у вказаному житловому будинку, які були виконані а період з червня 1994 по 22 серпня 1995 року (до укладення шлюбу сторонами) складає 40/100 частин від вартості житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є як майно, набуте нею, ним до шлюбу, так і майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На підставі вказаних обставин, та з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку, що оскільки кошти, які відповідач використовував на будівництво в період з червня 1994 по 22 серпня 1995 року, до реєстрації сторонами шлюбу, належали йому особисто, тому 40/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, також належать особисто відповідачу, а залишок, 60/100, на підставі ст.ст. 60, 70 СК України підлягає поділу між сторонами порівну, тобто позивачу у спільному з відповідачем будинку по АДРЕСА_1 належить 30/100 частин.

Що стосується доводів скарги про те, що домоволодіння по АДРЕСА_2 відповідно до ст. 60 СК України є спільним сумісним майном подружжя, що не дозволяє суду відступати від рівності часток при поділу спірного домоволодіння по АДРЕСА_1, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки частки сторін у колишньому спільному сумісному мані подружжя у вигляді будинку по АДРЕСА_2 також не можна вважати рівними. Так, позивач не спростував висновків судової будівельно-технічної експертизи про те, що до укладення спільного шлюбу відповідач витратив свої особисті кошти для будівництва будинку по АДРЕСА_2, які складають 40/100 від вартості будинку по АДРЕСА_1.

Крім того, суд при ухваленні рішення про відступ від рівності часток спільного сумісного майна подружжя на користь відповідача - обґрунтовано та відповідно до вказаної норми ч. 1 ст. 57 СК України взяв до уваги, що відповідач витратив на будівництво домоволодіння по АДРЕСА_1 кошти від продажу набутої ним ще до шлюбу земельної ділянки площею 0,0940 га, на якій розташований будинок по АДРЕСА_2.

Доводи скарги про порушення судом першої інстанції принципу рівності сторін перед законом і судом в результаті призначення ним експертизи вже під час розгляду справи по суті, є безпідставними і не доводять наявність підстав для відводу судді, оскільки, на відміну від позивача, відповідач не був представлений у справі адвокатом, такі дії суду відповідають положенням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а позивач при цьому мав процесуальну можливість як подати свої заперечення, так і поставити додаткові питання перед судовим експертом, а також - заявити клопотання про призначення повторної чи додаткової судової експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: