У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, Херсонського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» - Мужнюка Володимира Михайловича на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило: звільнити квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного на підставі постанови від 26 травня 2011 року б/н слідчого Херсонського МВ УМВС України в Херсонській області; виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешт квартири АДРЕСА_1, запис № 112952321, вчинений 16 червня 2011 року реєстратором Херсонської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; стягнути з ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 121 грн 80 коп.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_2 та ще 21 червня 2004 року була ним передана в іпотеку банку в якості забезпечення його зобов'язань за кредитним договором від 21 червня 2004 року № 78/F, раніше ніж ухвалена постанова про накладення арешту на майно ОСОБА_2 у кримінальній справі, тому вважав, що іпотека має статус обтяження з вищим пріоритетом.

27 травня 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2004 року № 78/F, яке набрало законної сили. Проте виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на теперішній час неможливо в зв'язку з тим, що об'єкт іпотеки арештований відповідно до постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_2 у кримінальній справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено.

Звільнено квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту на підставі постанови від 26 травня 2011 року б/н слідчого Херсонського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області.

Вирішено виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешт квартири АДРЕСА_1 запис № 112952321 вчинений 16 червня 2011 року реєстратором Херсонської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2, Херсонського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Марфін Банк» - Мужнюк В.М. порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язання, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаться на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

За змістом ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з відповідними змінами та доповненнями) з правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 11 червня 2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави всього належного йому майна (а. с. 31, 32).

Звертаючись з позовом до суду банк заявив свої вимоги до ОСОБА_2 та Херсонського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (а. с. 2-5).

Встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що належним відповідачем у справі має бути відповідна державна податкова інспекція, однак позивачем клопотання про залучення відповідної податкової інспекції до участі у справі в якості відповідача не заявлялося, а відповідно до вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання про залучення до участі у справі осіб відповідачів, тому висновки суду про відмову у задоволенні позову з таких підстав є правильними.

Доводи касаційної скарги про те, що у матеріалах справи знаходиться копія витягу з вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 11 червня 2013 року, яка не завірена належним чином та відсутні дані про набрання ним законної сили, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що позивачем або його представником, у разі неможливості отримання завіреної належним чином копії вказаного вироку, заявлялося клопотання про забезпечення таких доказів у спосіб, передбачений ст. ст. 133, 134 ЦПК України та, відповідно, не надано доказів, які б свідчили про його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи встановленні судом апеляційної інстанції обставини, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» - Мужнюка Володимира Михайловича відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук