Провадження № 22-ц/780/1436/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 18 24.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 8 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 183/П/43/2008-840, за умовами якого позичальнику надано кошти для проведення розрахунків по договорах купівлі-продажу земельних ділянок в сумі 167 353,23 дол. США зі щомісячною сплатою 14,49 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 7 серпня 2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку банку дві земельні ділянки, площею 0,2500 га і 0,2499 га, що розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

В порушення умов кредитного договору та положень цивільного законодавства відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 6 серпня 2014 року має заборгованість на загальну суму 351 680,90 дол. США, що за курсом НБУ становить 4 344 975,70 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 166 721,34 дол. США, що за курсом НБУ становить 2 059 821,98 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 145 286,04 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 794 991,44 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 22 938,20 дол. США, що за курсом НБУ становить 283 398,69 грн. та штрафу за порушення умов кредитного договору - 16 735,32 дол. США, що за курсом НБУ становить 206 762,89 грн.

ПАТ КБ «Надра», користуючись правом дострокового вимагання повернення кредиту, просив суд в рахунок погашення вищевказаної заборгованості та судових витрат звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме земельні ділянки площею 0,2500 га і 0,2499 га, що розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, шляхом його продажу ПАТ КБ «Надра» з укладанням від свого імені договори купівлі-продажу нерухомого майна з будь-якою особою покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності та з наданням повноважень позивачу вживати інші заходи, спрямовані на продаж предмету іпотеки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19 січня 2015 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що умовами іпотечного договору передбачено обов'язок відповідача отримати державні акти про право власності на земельні ділянки, що є предметом іпотеки, та зареєструвати їх у встановленому законом порядку, проте остання не виконала свої зобов'язання. Позивач вважає, що на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною незалежно від реального власника земельних ділянок, тому вимога про звернення стягнення на них в рахунок погашення кредитної заборгованості є належним способом судового захисту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 8 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 183/П/43/2008-840, за умовами якого позичальнику надано кошти для проведення розрахунків по договорах купівлі-продажу земельних ділянок в сумі 167 353,23 дол. США зі щомісячною сплатою 14,49 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 7 серпня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та відповідачем укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку банку дві земельні ділянки, площею 0,2500 га і 0,2499 га, кадастрові номери :01:031:0154 та :01:031:0148, що розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Пред'являючи позов, представник ПАТ КБ «Надра» посилався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка станом на 6 серпня 2014 року згідно розрахунку заборгованості становить 351 680,90 дол. США, що за курсом НБУ становить 4 344 975,70 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 166 721,34 дол. США, що за курсом НБУ становить 2 059 821,98 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 145 286,04 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 794 991,44 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 22 938,20 дол. США, що за курсом НБУ становить 283 398,69 грн. та штрафу за порушення умов кредитного договору - 16 735,32 дол. США, що за курсом НБУ становить 206 762,89 грн.

У зв'язку з чим 26 серпня 2014 року на поштову адресу боржника було направлено досудову вимогу про наявність простроченої заборгованості за кредитом з попередженням дострокового погашення боргу. Проте доказів на підтвердження її отримання боржником матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не набула права власності на спірні земельні ділянки у встановленому законом порядку, а тому право іпотеки у позивача не виникло. З огляду на це суд вважав, звернення стягнення на ці об'єкти нерухомого майна без волевиявлення їх власників, може призвести до порушення їх прав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, яка була чинною в період часу з дня укладення іпотечного договору до 1 травня 2009 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчував право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 125 цього Кодексу в редакції, яка є чинною з 1 травня 2009 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, правовий аналіз положень ЦК, ЗК України та Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права, а договір іпотеки, якою забезпечено виконання зобов'язання, є правочином щодо розпорядження майновими правами іпотекодавця.

Зі змісту договору іпотеки убачається, що предметом іпотеки є земельні ділянки, які стануть власністю іпотекодавця в майбутньому після отримання іпотекодавцем державних актів на право власності на земельні ділянки, які будуть видані на підставі договорів купівлі-продажу, що укладений між іпотекодавцем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 8 серпня 2008 року за реєстровими №№ 4510 і 4509 відповідно.

При аналізі матеріалів справи не вбачається будь-яких доказів на підтвердження того, що після укладення вказаних договорів відповідач отримала державні акти на право власності на земельні ділянки.

Окрім того, згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отриманих на запит суду, право власності на земельні ділянки за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Таким чином, встановивши ту обставину, що на момент передачі спірних земельних ділянок в іпотеку і до цього часу ОСОБА_1 не є правомірним їх власником, а відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду про те, що звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна без волевиявлення їх власників, які не є іпотекодавцями, може призвести до порушення її прав, що прямо суперечить вимогам ст. 319 ЦК України.

Посилання банку на те, що умовами іпотечного договору передбачено обов'язок відповідача отримати державні акти про право власності на земельні ділянки, що є предметом іпотеки, та зареєструвати їх у встановленому законом порядку не приймаються до уваги колегії суддів з огляду те, що порушення такого обов'язку іпотекодавця не є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки і повинно вирішуватися в іншому контексті позовного провадження.

До того ж звернення стягнення на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», яка вказує на те, що іпотека є дійсною незалежно від реального власника земельних ділянок, якщо відбувся перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в даному випадку на має місця до застосування, оскільки вказана норма не впливає на право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, право власності на який іпотекодавця документально підтверджено.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: