Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1581/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Запорожець О. М.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Кодрула М.А.,

Потапенка В.І.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,-

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначав, що 20.09.2013 року позивачем було придбано у відповідача автомобіль ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 за 13000 грн., про що було складено розписку. 26.09.2014 року працівниками ДАІ м. Кіровоград та Новоархангельська автомобіль було вилучено як такий, що знаходиться у розшуку у зв'язку з його викраденням.

Позивач зазначав, що заподіяна йому матеріальна шкода полягає у незаконному продажу викраденого автомобіля, який перебував у розшуку. Моральна шкода полягає в тому, що позивач є інвалідом ІІ групи і автомобіль йому необхідний для свого обслуговування - поїздки в лікарню, в магазин тощо.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13 000 грн., моральної шкоди - 10 000 грн., а також витрати на юридичні послуги в сумі 300 грн.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 13000 грн. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди; 300 грн. за юридичні послуги.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що на момент продажу автомобіля він не перебував у розшуку, кримінального провадження стосовно нього не відкрито, а також, на його думку, належними відповідачами по справі мають бути попередні продавці автомобіля у котрих він придбав зазначений автомобіль. Підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи та заперечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню через порушення норм матеріального і процесуального права, з ухваленням нового рішення/ п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України/.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Суд, вирішуючи справу, у порушення вимог ст.11ЦПК, вийшов за межи позовних вимог, підстави, за яких відмовлено у позові, не мають чіткого правового обґрунтування та є суперечлівими, у зв'язку з чим ухвалене судом рішення не відповідає вимогам ст.212-215 ЦПК України та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до ст.309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 20.09.2013 року позивач придбав у відповідача легковий автомобіль марки ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 за 13000 грн., які відповідач отримав в повному обсязі, що підтверджується розпискою. Відповідачем були передані позивачу тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в якому страхувальником зазначений відповідач /а.с.5,35,а.с.6-7/.

Факт передачі автомобіля та отримання коштів за нього не заперечується відповідачем та підтверджується оригіналом розписок/а.с.5,35./.

На підставі постанови ст. слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України у Кіровоградській області про проведення слідчих процесуальних дій у межах кримінального провадження, зазначений автомобіль був вилучений у позивача та доставлений до Кіровоградського МВ УМВС України в області /а.с.37-39/.

Позов про стягнення переданих за автомобіль коштів заявлений у порядку відшкодування шкоди з підстав ст.1166, ст.1167 ЦК України.

Вирішуючи справу, суд дійшов висновку, що між сторонами виниклі договірні зобов'язання, що випливають з договору купівлі-продажу автомобіля та виходячи з загальних вимог щодо дійсності правочину, надав йому оцінку з позиції ст. 230 ЦК України, як такого, що вчинений під впливом обману з боку відповідача, Закону України „Про захист прав споживачів", вказуючи про наявність недоліків проданого автомобіля, як товару, які полягали у його вилученні у зв'язку з викраденням. Водночас судом застосовуються норми загальної цивільно-правової відповідальності, тому такі висновки суду є суперечливими, погодитися з ними не можна.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, та способи захисту визначені статтею 16 ЦК.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п.8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Встановлено, що між сторонами дійсно відбулася усна домовленість про купівлю-продаж спірного автомобіля на виконання якої позивачу був переданий автомобіль, а відповідач отримав за нього кошти, завіривши позивача про укладення у подальшому договору купівлі-продажу спірного автомобіля в установленному порядку. Сторонами не дотримано письмової форми договору. Відповідач не є власником автомобіля(законним володільцем), розпорядився ним за відсутності відповідної правової підстави. Позивач, відповідно, не набув права власності на спірний автомобіль.

За таких обставин між сторонами не виникли договірні зобов'язання у розумінні ст.655 ЦК України і питання захисту прав /відшкодування шкоди / за нормами Глави 82 ЦК України не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та визначеному способу захисту прав та інтересів.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до 655 ЦК України право продажу товару належить власникові товару. Відповідач під час продажу автомобіля не був наділений відповідними повноваженнями на вчинення таких дій, та розпорядився неналежним йому майном, тобто діяв усупереч встановленим вимогам закону. Суд вважає таки дії відповідача є неправомірними.

Позивач є інвалідом II другої групи безстроково через захворювання опорно-рухового апарату, має певні обмеження, у зв'язку з чим погодився на пропозицію відповідача щодо придбання автомобіля, проте унаслідок неправомірних дій відповідача позбувся належного йому майна - коштів у розмірі 13000грн. Колегія судів вважає, що таким чином позивачеві завдана шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Сукупність з'ясованих судом обставин, на переконання колегії суддів, не дає підстав для висновку про відшкодування моральної шкоди позивачу з підстав недоведеності обставин щодо її заподіяння. Так, позивач не набув права власності на автомобіль, сам факт вилучення автомобіля органами міліції не є безспірним доказом завдання моральної шкоди, інших обставин позивачем не зазначено. Крім того, спірні правовідносини виникли, зокрема, й унаслідок необачності з боку позивача. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди має бути відмовлено.

З урахуванням викладеного та відповідно до ст.309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 13000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 300грн.. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумне 243,60грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: