У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього суду від 31 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору від 8 лютого 2011 року ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 10 000 грн зі сплатою 0,12% річних строком до 7 лютого 2014 року.

Через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повного й своєчасного погашення кредиту виникла заборгованість у розмірі 50 665 грн 79 коп., яка підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним п. 5.1 кредитного договору від 8 лютого 2011 року, посилаючись на те, що визначені оскаржуваним пунктом договору умови щодо розміру та нарахування пені за порушення зобов'язань є несправедливими.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 вересня 2014 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 лютого 2011 року в розмірі 20 224 грн 54 коп., з яких 6 525 грн 95 коп. - заборгованість за кредитом,

9 грн 74 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 200 грн - заборгованість за комісією, 6 600 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 3 388 грн 85 коп. - штраф (процентна складова).

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня

2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

4 вересня 2014 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним п. 5.1 кредитного договору, укладеного 8 лютого 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3

Додатковим рішенням апеляційного суду Рівненської області від

31 жовтня 2014 року вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Акцент-Банк» просить рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 вересня

2014 року, яке було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та задовольняючи зустрічний позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що п. 5.1 кредитного договору суперечить загальним засадам цивільного законодавства та його вимоги суперечать інтересам відповідача, як споживача послуг банку.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 8 лютого 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн зі сплатою 0,12% річних строком до 7 лютого 2014 року.

Пунктом 5.1 вказаного договору передбачено, що банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, установивши, що через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про стягнення такої заборгованості на користь банку, при цьому суд правильно зазначив про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову про визнання п. 5.1 кредитного договору недійсним, оскільки ОСОБА_3 добровільно вибрала банк для отримання кредиту, належно була ознайомлена з умовами отримання кредиту й погодилася отримати кредит саме на таких умовах.

Також є вірним висновок суду про застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України й зменшення розміру пені, який значно перевищує розмір заборгованості.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував і помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову, зазначивши про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції й залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 31 жовтня

2014 року підлягають скасуванню із залишенням в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 вересня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня

2014 року та додаткове рішення апеляційного суду Рівненської області від

31 жовтня 2014 року скасувати.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук