У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на незаконні рішення та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Закарпатської області Лейвай Ганни Василівни за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулось до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Закарпатської області (далі - ВДВС Хустського РУЮ) перебуває виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа, виданого Хустським районним судом Закарпатської області у справі за позовом банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

15 квітня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, банку, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник зазначав, що при вчиненні виконавчих дій по примусовому стягненню коштів з боржника державним виконавцем не було вжито всіх передбачених законом заходів з метою виконання рішення суду, зокрема, не організовано розшук іншого майна та порушено загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Ураховуючи наведене, ПАТ «ВіЕй Банк» просив визнати рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві та бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду неправомірними, визнати постанову ВДВС Хустського РУЮ від 15 квітня 2014 року незаконною.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року, у задоволенні скарги ПАТ «ВіЕс Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та задовольнити скаргу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що при здійсненні виконавчого провадження старшим державним виконавцем ВДВС Хустського РУЮ було вжито всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду, при цьому такі заходи були виконані у чіткій послідовності та порядку, визначених законом.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд виходив із того, що оскільки право користування нерухомим майном, на яке накладено арешт, мають діти, а органом опіки та піклування відмовлено у видачі дозволу на його реалізацію, судом відмовлено у зміні способу та порядку виконання рішення суду, то реалізувати це майно у рахунок погашення заборгованості неможливо. При цьому інше майно, на яке може бути звернуто стягнення в погашення суми боргу, у боржника відсутнє.

Однак повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що 9 вересня 2013 року публічне акціонерне товариство «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», звернулось до ВДВС Хустського РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22 жовтня 2010 року Хустським районним судом Закарпатської області на підставі рішення цього суду від 14 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку кредитної заборгованості у розмірі 287 531 грн 53 коп., 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Хустського РУЮ Лейвай Г.В. від 12 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження з зазначеного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця від 12 вересня 2013 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, копію якої направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам.

Згідно акту державного виконавця від 11 листопада 2013 року за місцем проживання боржника - АДРЕСА_1 відсутнє рухоме майно ОСОБА_4, на яке може бути звернуто стягнення в погашення суми боргу.

15 листопада 2013 року державним виконавцем було описано та арештоване належне на праві власності боржнику ОСОБА_4 нерухоме майно: житловий будинок та земельна ділянка, цільове призначення якої для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель, що розташовані по АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що на виконання вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, начальник ВДВС Хустського РУЮ звернувся з листом до органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області про надання дозволу на реалізацію арештованого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_4, право користування яким мають малолітні діти боржника: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області від 27 лютого 2014 року № 69 у наданні ВДВС такого дозволу відмовлено.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2014 року у задоволенні заяви начальника ВДВС Хустського РУЮ про зміну способу і порядку виконання рішення суду

Крім того, постановою державного виконавця від 3 грудня 2012 року було оголошено розшук майна - автомобіля ВАЗ 210994, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що згідно заяви скаржника належить боржнику. Згідно повідомлення начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Хуст та Хустського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області від 16 квітня 2014 року за ОСОБА_4 транспортних засобів не зареєстровано.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав, що, провівши такі виконавчі дії, державний виконавець вжив всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду.

При цьому апеляційний суд не врахував наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не дав оцінки тому, чи вживались державним виконавцем такі заходи щодо примусового виконання рішення суду, як надіслання відповідних запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо та чи надавались такими установами відповіді у разі їх надіслання зазначеним установам.

Крім того, у абз. 3 п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315, 383, 387 ЦПК України зазначене не врахував, не з'ясував, чи державним виконавцем вжито всіх заходів щодо примусового виконання рішення суду та дійшов до передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, залишивши ухвалене рішення суду невиконаним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик