Справа №473/645/15-ц 27.05.2015 27.05.2015 27.05.2015
Провадження № 22ц/784/1347/15 Головуючий суддя першої інстанції Ротар М.М.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.І.,

при секретарі судового засідання Харитоновій І.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_2 про виселення його з житлового будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк зазначав, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2012 року було звернуто стягнення на вказаний житловий будинок, як на предмет іпотеки. Це є підставою для виселення всіх мешканців житлового будинку. Незважаючи на вказані обставини, та письмову вимогу Банку, відповідач не звільнив житлове приміщення, а тому підлягає виселенню в судовому порядку.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі. На думку апелянта, висновки суду щодо відсутності підстав для виселення відповідача, суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач придбав спірний будинок не за рахунок кредитних коштів, а тому не може бути виселеним з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, як це зазначено у ст. 109 ЖК України.

Проте, з висновками суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2008 року між позивачем, який проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1, та Банком було укладено кредитний договір, який виходячи з п. 8.1 договору брався позичальником для придбання нерухомості. Розмір кредиту складав 7447,50 доларів США. Пунктом 8.3 договору передбачено забезпечення позичальником виконання зобов'язань іпотекою, предметом якої є будинок АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

12 березня 2008 року відповідач придбав за договором купівлі - продажу будинок за вказаною адресою, та за іпотечним договором, укладеним між ним та Банком 20 березня 2008 року, передав його в іпотеку (а.с.11-13). Вартість предмету іпотеки за договором визначена в 45450 грн., що співпадає із сумою кредиту, призначеного для придбання нерухомості.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2012 року, ухваленим за позовом Банку, звернуто стягнення на вказаний будинок (а.с. 14-15). Судом також розглянуті вимоги про виселення відповідача. В їх задоволенні відмовлено з підстав недотримання Банком процедури попередження боржника про виселення.

Наведені обставини свідчать про те, що вказаний будинок придбано за рахунок кредиту, отриманого відповідачем за кредитним договором від 11 березня 2008 року.

За такого, висновки суду про неможливість виселення відповідача із будинку без надання іншого житлового приміщення необґрунтовані.

Погоджуючись з доводами в апеляційній скарзі щодо джерела придбання будинку, колегія суддів разом з тим вважає, що позов задоволенню не підлягає.

З наданих позивачем доказів виходить, що відповідач не проживає за спірною адресою. Так, в повідомленні Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 26 березня 2015 року № 123 на адресу суду зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 - ніхто не зареєстрований і не проживає (а.с. 38). В свою чергу, позивач надав копію паспорта відповідача, з якого виходить, що з часу досягнення повноліття, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 ( а.с. 18).

07 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»надіслав відповідачу вимогу про звільнення житлового будинку в місячний термін в зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки за двома адресами реєстрації та знаходженням будинку (а.с. 16), а в лютому, як вказано вище звернуся із позовом до суду. Зворотних поштових повідомлень, про вручення попередження відповідачу за адресою житлового будинку суду не надано.

Докази у справі свідчать про відсутність між сторонами спору з приводу проживання ОСОБА_2 в будинку, та відсутність порушень прав позивача як іпотекодержателя. У зв'язку з чим, немає підстав для застосування заявленого позивачем судового способу захисту прав - виселення особи з житлового приміщення, в якому вона не проживає.

За викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, але з інших, ніж вказано судом підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: