УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради м. Херсона, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради м. Херсона, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 2000 року вона проживала однією сім'єю з відповідачем. Від спільного проживання вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2006 році сторони припинили спільне проживання однією сім'єю. З цього моменту і до сьогодні батько не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, не відвідував і не відвідує її.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 липня 2014 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначав наступне.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом установлено, що згідно з витягом з реєстру актів про народження від 05 січня 2004 року, серії А № 247, сторони в справі є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом установлено, що батьки дитини з 2000 року перебували у фактичних сімейних відносинах, проживали разом за кордоном. Починаючи з 2006 року фактичні шлюбні відносини між сторонами розірвані.

Дитина проживає з матір'ю ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, мати дитини займається її вихованням та утриманням. ОСОБА_3 працює за кордоном, матеріально допомагає дитині, постійно спілкується з бабою та загальноосвітнім навчальним закладом № 36 через мережу Інтернет і засобом телефонного зв'язку, цікавиться станом здоров'я сина, успіхами у навчанні. Щороку приїжджає до сина та забирає його на оздоровлення під час літніх канікул до Італії.

У судовому засіданні встановлено, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з дитиною не підтримує родинних стосунків, не цікавиться здоров'ям, навчанням, що підтверджується довідками загальноосвітнього навчального закладу від 28 квітня 2014 року № № 36, 18/3, № 18/4, за період з 01 вересня 2009 року до 25 квітня 2014 року батько дитини жодного разу не відвідав батьківські збори, не цікавився навчанням та шкільним життям дитини.

Згідно з висновком Дніпровської районної у м. Херсоні ради, органу опіки та піклування від 28 липня 014 року № 2-49/1746 щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також у висновку зазначено, що в червні 2014 року начальником служби у справах дітей з малолітнім проведена бесіда, під час якої дитина пояснила, що останній раз бачила батька три роки тому та на сьогодні взагалі не спілкується з ним та ніяких почуттів до нього не має.

Як вбачається з акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 13 червня 2014 року, дитина проживає з матір'ю ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, у неї є окрема кімната та створені належні умови для нормального виховання та зростання.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, зазначав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Суд першої інстанції не врахував обставин, за якими відповідач не займався вихованням дитини, а саме: неприязні стосунки між сторонами, між відповідачем та сім'єю позивачки, відмовою позивачки від добровільного вирішення конфлікту щодо участі батька у вихованні дитини.

Крім того, в засіданні суду апеляційної інстанції за запитом прокурора стало відомо, що дитина не навчається у ЗОШ № 32 у зв'язку з виїздом за кордоном. Після оголошення відповіді з навчального закладу представник позивача, який наполягав на тому, що відповідач і досі не здійснює заходів з виховання дитини, визнав, що позивачка забрала дитину та виїхала до Західної України.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування пояснив, що при підготовці висновку про позбавлення батьківських прав з батьком дитини вони не спілкувалися, не вважали це за необхідне та не з'ясовували причин та обставин, за яких батько не займався вихованням дитини. З цих же підстав ніяких попереджень до відповідача застосовано не було.

У процесі судового розгляду відповідач заперечував своє ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно сина, пояснивши, що дійсно не спілкується з сином, оскільки позивачка та її батьки цьому усіляко перешкоджають, забороняючи йому приходити до дитини, влаштовують сварки, тому він на вимогу позивачки з ним не спілкується.

Також відповідач пояснив, що має бажання брати участь у вихованні та утриманні свого сина та більше з ним спілкуватися.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності вини в діях батьків.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважав, що на порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачкою не доведено свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

Колегія погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко