Справа № 628/117/15-ц, Провадження № 2/268/276/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 р. м. Купянськ

Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Шиховцової А.О.,

за участю секретаря Шевченко О.І.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, згідно якого просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3, належні їй речі, а саме: пилосос вартість 1600 грн., комплект мяких меблів вартість 5800 грн., кухня ламінат вартість 5000 грн., телевізор вартість 4395 грн., цифрову фотокамеру вартість 2340 грн.. холодильник вартістю 7049 грн., пральну машину вартість 3910 грн., ліжко дубове вартість 1250 грн., вентилятор вартість 87 грн., золоту підвіску, масою 2 г вартість 1700 грн., золотий ланцюжок, масою 2,44 г. вартість 2074 грн., золоті сережки, масою 4,05 г вартість 3443 грн., золоту підвіску, масою 0,97 г вартість 825 грн., золоту каблучку, масою 8,08 г вартість 6868 грн., золоті сережки, масою 6,1 г вартістю 5185 грн., золоту каблучку вартість 5194 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що вона з 02.12.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер 25.05.2013 року. Після його смерті вона дізналася, що він 18.01.2010 року уклав зі своїм племінником ОСОБА_3, відповідачем по справі, договір дарування квартири за адресою: Харківська обл., м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, в якій вони проживала разом з чоловіком ОСОБА_4 до дня його смерті. Одразу після смерті чоловіка ОСОБА_4 її не впустили до цієї квартири, там залишилися її особисті речі та майно, яке вона разом з чоловіком ОСОБА_5 купляли впродовж подружнього життя, відповідач змінив замки в дверях. Вона встигла забрати з квартири лише речі першої необхідності: одяг, документи, гроші. 29.08.2014 р. за рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_3, вона була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Для врегулювання спірного питання вона зверталася до правоохоронних органів, але 11.09.2014 р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. За таких обставин позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просить витребувати з незаконного володіння відповідача ті речі, які залишилися в квартирі та були придбані впродовж подружнього життя.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_1 позов не визнали, заперечували проти його задоволення, просили суд відмовити позивачці у задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з його дядьком ОСОБА_5, який помер у травні 2013 року. За життя ОСОБА_4 оформив договір дарування своєї квартири на нього, ОСОБА_3. Речей, які зазначає позивачка у позові, у квартирі ніколи не було, як за їх спільне подружнє життя, так і на момент смерті ОСОБА_4 Вважає, що доказів того, що ОСОБА_2 є власником цього майна або, що це майно знаходиться на даний час у нього, чи він заволодів ним незаконно, позивачкою не надано. Крім того, відповідач просив стягнути з позивачки понесені ним, у звязку з розглядом цієї справи, витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою, знає ОСОБА_3, ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_4 не жила, тільки ходила до нього. У квартирі за адресою: м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, нічого не було. Вона, свідок, на прохання ОСОБА_4 віддала йому своє ліжко у 2008 році, і тоді коли заносили це ліжко, вона бачила, що у його квартирі були «побиті» меблі, тумбочка, телевізор, якої марки вона не знає, стіл. Коли вона міняла у своїй квартирі вікна, то віддала ОСОБА_4 своє старе вікно, щоб він вставив, так як у нього були обшарпані вікна. Щоб ОСОБА_3 заволодів речами ОСОБА_2 вона не бачила, чи були в когось та де є зараз зазначені у позові речі пояснити не змогла.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3 з 1986 р., жили по сусідству, його батьки разом з ними працювали. У ОСОБА_4 вдома він був кожного дня. ОСОБА_2 бачив один чи два рази на рік, з ОСОБА_4 вона не жила, тільки приходила інколи. На момент смерті ОСОБА_4 у квартирі були 2 ліжка, 2 табурета, телевізор, крісло, там вони знаходяться і зараз. Речей, які зазначені позивачкою у позові, ніколи у квартирі не було і чи хтось колись їх вивозив йому не відомо.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вони дружать з ОСОБА_9 понад 30 років. ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_5 у шлюбі, жили вони у м. Купянську, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26. В цій квартирі вона, свідок, бувала часто, навіть проживала там деякий час з дозволу ОСОБА_2, за сімейними обставинами, а ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_4 виїжджали у село. Коли вона там проживала у квартирі були: деревяне ліжко, меблі, диван, кухня, мякий куток, посуд, телевізор «Самсунг», холодильник «LG», пральна машина автомат «LG», цифрова фотокамера. Ці речі купляла ОСОБА_2, а може вони з чоловіком купляли разом. Останній раз вона була у цій квартирі у квітні 2013 року і всі ці речі були там. Вона не бачила, чи забирала ОСОБА_2 речі з квартири. Крім того, знає, що у ОСОБА_2 було 2 каблучки, 2 пари сережок, ланцюжок, які саме, сказати не може. Де знаходяться спірні речі, вона не знає, чи хтось їх вивозив - не бачила, чула, що їх вкрали і вивезли.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що позивачка перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі, він, свідок, заходив до їхньої квартири за адресою: Харківська обл., м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, за життя ОСОБА_4, бачив, що у квартирі була «стінка», ліжко деревяне, диван, плита кухонна, холодильник, пральна машина, телевізор. У травні 2013 року ОСОБА_2 забрала свої документи, в той день він також заходив до цієї квартири разом зі своєї співмешканкою. У той день у квартирі було все. Знав зі слів ОСОБА_4, що була у них цифрова фотокамера. У цю квартиру все купляла ОСОБА_2, зробила там ремонт. Одного дня він, свідок, сидів у своєму гаражі навпроти будинку 1-Б по вул. Д.Лучицького та побачив, що підїхала якась машина «Газель», потім з розмов сусідів дізнався, що вивезли якісь меблі з Віриної квартири, бачив на вулиці якийсь холодильник та дошки фанеровані. Хто вивозив, не знає, зі слів чув, що це ОСОБА_11 з друзями. ОСОБА_2 нічого не вивозила. Але особисто ОСОБА_3 він тоді не бачив. Чи це були речі з квартири ОСОБА_3 чи ні, свідок особисто не бачив.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою померлого ОСОБА_4 та мати відповідача ОСОБА_3 Меблі ОСОБА_4 були нажиті за час подружнього життя з першою жінкою. ОСОБА_2 ходила до нього як подруга, поки його перша жінка не пішла від нього. Тоді, позивачка, забрала його, ОСОБА_4 до себе, з нею разом вони торгували, він почав «пити». Після розлучення з першою жінкою ОСОБА_4 уклав шлюб з позивачкою. Коли ОСОБА_4 помінявся з сусідом меблями, ОСОБА_2, дізнавшись про це, подала на суд, відсудила стінку «Калина» і її принесли назад у квартиру від сусіда. Коли ОСОБА_4 не було вдома, ОСОБА_2 вивезла меблі. На момент смерті ОСОБА_4 речей, які зазначені у позові, у квартирі за адресою: м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, не було, їх взагалі там не було ніколи і ОСОБА_3 ніяких речей з цієї квартир не вивозив.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що він жив із ОСОБА_5 по сусідству і вони дружили з 2007 року по день його смерті. ОСОБА_2 ніколи у квартир ОСОБА_4 не жила, тільки іноді приходила туди. У нього, свідка, постійно були ключі від квартири ОСОБА_4, так як ОСОБА_4 погано ходив, а він за ним доглядав. Речей, зазначених у позові, ніхто з квартири ОСОБА_4 не вивозив, бо їх там не було. У квартирі були диван, старе ліжко, кухонний стіл, крісло поломане, ванна. Пральної машини, «кухні» не було. Він, свідок, особисто привозив 2 ліжка ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що коли у вересні 2013 року шукала квартиру, бачила як із спірної квартири, де мешкала ОСОБА_2 вивозили диван, вона піднялась на поверх та спитала ОСОБА_2, їй нічого не відповіли. Бачила ззаду, що це виносив чоловік, схожий за статурою на ОСОБА_3 та почула потім голос, що треба взяти Вірині речі та спалити. На вулиці бачила вже винесену пральну машинку. Коли раніше була в гостях у ОСОБА_2 бачила у квартирі кухню, палас, ліжко. А коли виносився диван, що було у квартирі вона не бачила, оскільки вхід був загороджений диваном. Крім того, вона пояснила, що у неї поганий зір.

Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 29.12.1999 року і по день його смерті 25.05.2013 р. /а.с.38,39/.

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_3 на законних підставах, відповідно до договору дарування квартири від 18.01.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №126, посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_15, належить квартира АДРЕСА_1, яка була подарована йому його дядьком ОСОБА_4 /а.с.8-11/.

За адресою: АДРЕСА_2, була зареєстрована ОСОБА_2, однак з травня 2013 року до теперішнього часу за цією адресою не проживає.

За рішенням суду від 29.08.2015 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Куп'янський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку позовні вимоги задоволено та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №26, в будинку №1-Б, по вул. Давидова-Лучицького, в м. Куп'янську, Харківської області. За рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.10.2014 р. вищезазначене рішення суду в цій частині залишено без змін /а.с.8,11,14-15/.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як пояснила у судовому засіданні позивачка, вона придбала спірні речі у 2006-2008 р.р., 2010 р. та у 2012 р., про що надала суду товарні чеки, гарантійні талони, рахунок та бирки на ювелірні прикраси та які, як вона зазначає, знаходилися у квартирі АДРЕСА_3 до 27.05.2013 р. та якими незаконно заволодів відповідач /а.с. 21, 24, 41, 42/.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який предявляється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно.

Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння.

Обєктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними.

Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Згідно п. п.19,23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

З матеріалів справи та показань свідків, допитаних у судовому засіданні, не можливо ідентифікувати спірні речі, позивачка у позовних вимогах не зазначає назви та точного найменування цих речей, за якими можливо було б визначити їх індивідуальні ознаки, а зазначає їх загальні характеристики, а також судовим розглядом не встановлено, що саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_4, знаходилися придбані ОСОБА_2 речі по наданим нею товарним чекам, гарантійним талонам, рахунку та чекам на ювелірні прикраси.

Пояснення свідків зі сторони позивачки, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_14, які надали опосередковані відомості про фактичні обставини, не є достатніми належними доказами, які б підтверджували факт знаходження спірних речей у квартирі за адресою: АДРЕСА_4, як одразу після придбання так і протягом певного часу, до дня смерті її чоловіка ОСОБА_4 - 25.05.2013 року, як зазначає позивачка у позові, що після його смерті відповідачем були змінені замки у дверях квартири і вона не могла туди увійти, та забрані меблі, останній раз була у квартирі 27.05.2015 р., забравши тільки грошові кошти та документи, а також факт, що ці речі знаходяться саме у відповідача ОСОБА_3 та що саме він заволодів цими речами, які позивачка просить витребувати із чужого незаконного володіння.

ОСОБА_10 та ОСОБА_8 27.05.2013 р. підписали акт опису майна, в якому засвідчили про те, що на момент складання цього акту у квартирі АДРЕСА_5 були: пилосос, комплект мякої меблі, комплект кухні, телевізор, цифрова відеокамера, холодильник, пральна машина, ліжко, а також золото господарки: 2 каблучки, 2 пари сережок, 2 ланцюжки, та в цей день ОСОБА_2 забрала свої особисті речі (одежу, документи та гроші), що змогла унести власноруч /а.с.99/. Даний Акт суд не приймає до уваги в якості належного доказу, оскільки він не містить індивідуально-визначених ознак переліченого в ньому майна, та не затверджений належним чином посадовою особою.

Показаннями інших свідків, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, спростовується факт придбання ОСОБА_2 і знаходження речей у квартирі АДРЕСА_5, і які вона просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, а також те, що відповідач незаконно утримує ці речі чи заволодів ними незаконним шляхом. Крім того, як пояснила сама позивачка у судовому засіданні, вона не знає, де знаходяться вказані в позові речі після 27.05.2013 р. і по даний час.

З матеріалів кримінального провадження № 0001712 за заявою ОСОБА_2, внесених до ЄРДС 02.09.2014 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, вбачається, що в ході досудового слідства, ніяких обєктивних даних, вказуючи на те, що в діях ОСОБА_3 вбачається склад злочину, передбаченого ст. 356 КК України, не встановлено. Згідно постанови старшого слідчого СВ Куп'янського МВ ГУМВСУ в Харківській області від 11.09.2014 р. дане кримінальне провадження закрите, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Таким чином, суд, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши показання свідків, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позивачем не підтверджено своїх доводів відповідними доказами, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати: 800 грн. витрати на правову допомогу /а.с.116/.

Керуючись ст. 387 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, п. п.19,23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточненого позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення (отримання копії) рішення, апеляційної скарги.

Головуючий А.О.Шиховцова