АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретаря: Лук'янишиної М.В.

за участю: представника ПАТ „Укрсоцбанк" - Мельник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" про визнання недійсною третейської угоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" (далі - ПАТ „Укрсоцбанк") про визнання недійсною третейської угоди.

Вказувала на те, що 31 травня 2007 року між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ „Укрсоцбанк", був укладений генеральний договір № 890/62-ГД23 та додаткова угода № 1 до цього договору, за якими банк зобов'язався надати їй кредит в розмірі 158400 доларів США на ремонт та добудову комерційної нерухомості зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 3 травня 2014року.

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір буде розглядатися одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутим цими суддями, суддя призначається

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц-277/15 головуючий у І-й інстанції Угриновська Л.Я.

категорія: 19 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту.

Вважала, що вказана умова договору, яка містить третейське застереження, була обов'язковою для неї на час укладення договору, і вона не мала реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов договору. Регламент постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків їй разом із договором не надавався, що в свою чергу виключало можливість ознайомлення з його змістом та умовами розгляду справи в третейському суді. Третейське застереження суперечить ч.7 ст.12 Закону України „Про третейські суди" і позбавляє її права на судовий захист та на вибір суду щодо підсудності справи.

Також вказувала на те, що вона відповідно до кредитного договору є споживачем, а третейське застереження є несправедливим і суперечить ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів".

Посилаючись на ці обставини, просила визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.7.2. ст.7 генерального договору від 31 травня 2007 року.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вказує на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом, 31 травня 2007 року між позивачкою ОСОБА_2 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ „Укрсоцбанк", був укладений генеральний договір № 890/62-ГД23, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит у гривнях та/або в доларах США, євро, що еквівалентно 800000 грн.

Додатковою угодою №1 до вказаного договору від 31 травня 2007 року банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 158400 доларів США на ремонт та добудову комерційної нерухомості зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 3 травня 2014 року.

У п.7.2 кредитного договору зазначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір буде розглядатися одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Статтею 5 Закону України „Про третейські суди" передбачено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виник з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене в порядку передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України „Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутат України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу сьомого, одинадцятого ст.ст. 2,3, п. 9 ст. 4 та розділу VІІІ „Третейське самоврядування" Закону України „Про третейські суди" визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" та в п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про судову практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Отже, зазначене третейське застереження не суперечить Закону України „Про третейські суди" і не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-50цс12.

Не суперечить оспорювана третейська угода і Закону України „Про захист прав споживачів", оскільки отриманий позивачкою кредит за змістом п.23 ст.1 цього Закону не можна вважати споживчим і спір, який виник між сторонами не є спором щодо захисту прав споживачів.

Окрім того, на час виникнення спірних правовідносин Закон України „Про третейські суди" не містив заборони щодо розгляду справ у спорах про захист прав споживачів.

Стаття 6 Закону України „Про третейські суди" доповнена пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI, який набрав чинності 12 березня 2011 року.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ухвалене на підставі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: