Справа №591/3297/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1507/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Гагіна М. В.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2015 року

за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2015 року задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання рішення суду.

Вказану ухвалу суду боржник оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою відмовити державному виконавцю у задоволенні подання.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що в оскаржуваній ухвалі суду не конкретизовано, до виконання якого саме рішення суду обмежено боржника у праві виїзду за межі України, адже на виконанні у відділі ДВС Сумського міського управління юстиції перебуває три виконавчих провадження про стягнення з нього боргу на користь стягувачів.

Крім того, на думку боржника, необхідність обмежувати його права виїзду за кордон взагалі відсутня, оскільки на його кошти та майно накладений арешт, оголошена заборона на відчуження рухомого і нерухомого майна, тому його майно не може зникнути.

Також боржник в апеляційній скарзі стверджує, що ніколи не приховував наявності у нього на праві власності будинків, а на усний запит виконавця при порушенні виконавчого провадження надав відомості з реквізитами відносно наявності у нього карткових рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк». Окрім того, боржник зауважує, що постійно підтримує контакт з виконавчою службою, зявляється на її виклики, хоча і не заперечує, що один раз не зміг знаходитись вдома всупереч попередньої домовленості з державним виконавцем, однак підкреслює, що це не носить систематичного характеру та не може бути підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

До того ж, як стверджує боржник, судом не зясовано обставини щодо часткової добровільної оплати ним зобовязань за виконавчими документами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги та пояснення стягувача ОСОБА_4 про залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог подання виконавчої служби, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції перебувають три виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих документів стосовно боржника ОСОБА_3, а саме:

1) виконавчого листа № 6-4031/13 від 31 травня 2013 року, виданого 12 червня 2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № SME0015933 у сумі: за кредитом 110211,35 грн., по процентах 3036,26 грн., пені 6270,96 грн., судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100 грн., виконавче провадження за яким було відкрито постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 01 грудня 2014 року, боржником за яким є ОСОБА_3 (а.с.9, 10);

2) виконавчого листа № 592/8258/13 від 06 вересня 2013 року, виданого 04 листопада 2013 року Ковпаківським районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 33558 грн., як суми боргу, та грошових коштів в сумі 730 грн. 92 коп., як трьох процентів річних від простроченої суми, а також судового збору в сумі 356 грн. 66 коп. (а.с.12). За вказаним виконавчим листом постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 04 серпня 2014 року було відкрито виконавче провадження (а.с.11);

3) ухвали № 2-2963/2010, виданої 04 червня 2010 року Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 заборгованості в сумі 145065 грн., виконавче провадження з примусового виконання якої було відкрито постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 04 серпня 2014 року (а.с.13, 14).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 04 серпня 2014 року накладено арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить цьому боржнику (а.с.18).

Як повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» у письмовій відповіді від 12 вересня 2014 року, арешт на кошти боржника ОСОБА_3 накладений (а.с.20).

За результатами перевірки автоматизованої інформаційно-пошукової системи «Автомобіль» державним виконавцем встановлено, що станом на 06 травня 2015 року транспортні засоби за боржником ОСОБА_3 не зареєстровані (а.с.44).

Згідно з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 07 травня 2015 року, за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстровано наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями по вул. 3-ій Продольній, 19 в м. Суми, а також житловий будинок з надвірними будівлями по вул. 3-ій Продольній, 21 в м. Суми (а.с.41-43).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 05 лютого 2015 року залучено дільничного інспектора Сумського МВ УМВС України в Сумській області для привода боржника ОСОБА_3 за місцем його проживання по вул. 3-ій Продольній, 21 в м. Суми до відділу ДВС Сумського міського управління юстиції (а.с.16).

За наслідками виконання вказаної постанови державного виконавця дільничним інспектором міліції був складений рапорт від 11 лютого 2015 року про неможливість приводу боржника ОСОБА_3 у звязку з тим, що в ході неодноразового виходу дільничним за місцем його проживання за вказаною адресою двері ніхто не відчинив (а.с.22).

16 лютого 2015 року боржнику ОСОБА_3 було повідомлено про те, що 27 березня 2015 року державним виконавцем буде проводитись перевірка його майнового стану за адресою: вул. 3-я Продольна, 19 в м. Суми та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.382 КК України за невиконання судового рішення, що вбачається з власноруч написаних ним заяв (а.с.27, 28).

27 березня 2015 року державний виконавець вийшов за адресою: вул. 3-я Продольна, 19 в м. Суми у призначений час для проведення виконавчих дій щодо опису майна боржника, однак вказану дію провести не вдалось, так як двері (ворота) будинку ніхто не відчинив, про що був складений відповідний акт та залишено виклик на 30 березня 2015 року (а.с.29, 30). Аналогічне відбулось і 30 березня 2015 року та 15 квітня 2015 року, про що державним виконавцем також було складено відповідні акти та залишено виклик на 28 квітня 2015 року та 05 травня 2015 року, відповідно (а.с.31, 32, 33, 34).

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до повного виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухиляння цього боржника від примусового виконання судових рішень, вказавши при цьому, що за тривалий час ним взагалі не вжиті заходи щодо погашення боргу.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що обовязковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухиляння боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

На підставі визначених у ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» обовязків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У звязку із зазначеним, на думку колегії суддів, сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчими документами або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

В той же час, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції боржник ОСОБА_3 надав письмові докази, а саме: відповідні платіжні документи про часткове погашення ним заборгованості по виконавчих документах на загальну суму 46429 грн. 24 коп., в той час, як для суду першої інстанції такі дані державним виконавцем надані не були, у звязку з чим місцевий суд дійшов помилкового висновку про невжиття цим боржником будь-яких заходів щодо погашення боргу.

Крім того, щодо факту відсутності боржника за місцем свого проживання у призначений державним виконавцем час для вчинення виконавчих дій, то вони, на думку колегії суддів, мали разовий характер, а саме: 27 березня 2015 року, оскільки доказів про те, що боржник був повідомлений про всі наступні виклики державного виконавця матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що по справі не встановлені обставини, які б підтверджували факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх боргових зобовязань, у звязку з чим висновок суду першої інстанції про для задоволення клопотання державного виконавця про тимчасове обмеження цього боржника у праві виїзду за межі України є передчасним.

Отже, ураховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як його висновки з приводу ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості є необґрунтованими, тому оскаржувану ухвалу місцевого суду в даній справі необхідно скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Оскільки ухвалу винесено на користь боржника, який при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 121,80 грн. (а.с.65), тому з відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції на його користь необхідно стягнути судовий збір за апеляційний перегляд ухвали суду у сумі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п.6, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2015 року в даній справі скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 судовий збір за апеляційний перегляд ухвали суду в сумі 121 грн. 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -