Справа №489/3333/14-ц 25.02.2015 25.02.2015 25.02.2015
Провадження №22-ц/784/617/15
Провадження № 22-ц/784/617/15 Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В.
Категорія: 39 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Свіщука О.В., представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора, про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и л а :

В червні 2012 року ОСОБА_6 пред'явила позов до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_9 з яким вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 08 грудня 2009 року ОСОБА_9 склав заповіт за яким все належне йому майно заповів їй. Після його смерті відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1, яка належала йому та ОСОБА_7, ОСОБА_5 (ОСОБА_5) на праві спільної сумісної власності.

Спадщину вона прийняла, звернувшись 25 січня 2011 року до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, в подальшому, нотаріусом в оформлені спадкових прав, їй було відмовлено, оскільки до нотаріальної контори звернулася донька померлого - ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини за законом та про відмову у видачі свідоцтва у зв'язку з пред'явленням позову про визнання заповіту недійсним. Крім того, нотаріусом роз'яснено, що частка померлого не визначена та у неї відсутні оригінали правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визначити ідеальні частки в квартирі АДРЕСА_2 по 1/3 за ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 1/3 частку цієї квартири в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення суду в частині визнання права власності за ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом, просив його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 21 листопада 1995 року ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 органом приватизації видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.6).

08 грудня 2009 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчено заповіт за яким ОСОБА_9 заповів все належне на день його смерті майно ОСОБА_6А.(а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась спадщина на належне ОСОБА_9 майно, яку в шестимісячний строк прийняли ОСОБА_6 та донька померлого ОСОБА_10

Рішення суду в частині визначення за ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по 1/3 частки за кожним в квартирі, яка є спільною сумісною власністю, не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку згідно з правилами ч.1 ст.303 ЦПК.

25 січня 2011 року ОСОБА_6 звернулась до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Але нотаріусом їй було відмовлено у оформлені спадкових прав у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та зверненням до суду ОСОБА_5 з позовною заявою про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

За таких обставин, а саме у зв'язку з тим, що відповідач оспорює і не визнає право власності за позивачем на належну їй частку у спадковому майні, суд дійшов до вірного висновку про обґрунтованість цих позовних вимог.

Аргументи щодо порушення матеріального закону є безпідставними, тому що в позасудовому порядку позивач була позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у зв'язку з подачею самою ж апелянтом заяви до нотаріального органу з повідомленням про пред'явлення позову про визнання заповіту недійсним (а.с.66) та відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спірне майно.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: