АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/719/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 25 грудня 2009 року він позичив відповідачу 24 800 дол. США, про що у цей же день, 25.12.2009 р. вони уклали договір позики посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований за № 4168.

Сторони встановили порядок повернення суми позики частинами (з розстроченням) на строк до 25 червня 2010 року

Протягом вказаного періоду часу відповідач виконувала взяті на себе зобов'язання, але замість призначених сторонами у договорі належних до повернення позивачу коштів у сумі 20 800 дол. США станом на 25.06.2010 р., відповідач повернула 800 дол. США та звернулася до ОСОБА_5 з проханням позичити їй ще коштів і відстрочити термін остаточного повернення боргу на рік.

Вказував, що 08 липня 2010 року він позичив відповідачу ще 8 400 дол. США, про що того ж дня між ними був укладений додатковий договір до договору позики, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований за № 2011.

Загальна сума позики за додатковим договором від 08 липня 2010 року № 2011 та за договором позики від 25 грудня 2009 року № 4168 складає 33 200 дол. США.

Станом на 07.10.2013 р. відповідач повернула йому 7 600 дол. США.

Отже, відповідачем не повернуто частину позики в сумі 25600 дол. США

Сума процентів, за розрахунком позивача на підставі ст. 1048 ЦК України, згідно облікової ставки НБУ за користування вищевказаними коштами з 25.12.2009 року по 07.10.2013 року складає 7566 дол. США.

Відповідно до п.п. 3.2 договору позики від 25.12.2009 р. та додаткового договору від. 08.07.2010 р., про строчкою виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором буде як недотримання строку остаточного повернення, так і про строчка будь-якого з поточних повернень, більш ніж на десять днів.

Зазначав, що до виконання свого обов'язку повернути чергову частину позичених коштів 25 листопада 2010 року в сумі 700 дол. США відповідач так і не приступила, а тому відповідач є такою, що прострочила виконання свого зобов'язання з 06.12.2010 р.

Загальна сума трьох процентів річних від прострочених відповідачем поверненням суми позики, за розрахунком позивача, за період з 06 грудня 2010 року по 07.10.2013 р. (день звернення в суд) складає 1778 дол. США.

Таким чином, загальна сума позики складає 34944 дол. США (25600 дол. США + 7566 дол. США + 1778 дол. США).

Відповідно до п. 4 договору позики від 25.12.2009 р. та додаткового договору від. 08.07.2010 р., сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідач повинна сплатити на користь позивача неустойку у вигляді штрафу (пені) в розмірі 5000 грн. за кожен день такого прострочення.

З 06 грудня 2010 року по 07.10.2013 р. ОСОБА_3 прострочила виконання своїх зобов'язань 1036 днів (1036 *5000 грн. =5180000 грн.), тобто розмір неустойки складає 5180000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу, еквівалентну 34 944 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики з повернення позивачеві боргу в сумі 5 180 000 грн. та судовий збір у розмірі 3441 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу, еквівалентну 34 944 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики з повернення позивачеві боргу в сумі 5 180 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5судовий збір у розмірі 3441 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що апелянт погоджується з неповернутою сумою основного боргу у розмірі 34 944 дол. США, але не може погодитися із сумою неустойки, яка вказана у резолютивній частині рішення, а саме 5 180 000 грн. Постановляючи рішення від 04.04.2014р. у справі № 640/17633/13-ц, суд жодним чином не обґрунтував вказану суму, на відміну від розрахунку процентів від суми позики та трьох процентів річних, судом не зазначено на якій підставі та згідно якого розрахунку було задоволено вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення неустойки у вказаному розмірі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що 25 грудня 2009 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_3 24 800 дол. США, про що у цей же день, 25.12.2009 р. вони уклали договір позики посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований за № 4168.

Сторони встановили порядок повернення суми позики частинами (з розстроченням) на строк до 25 червня 2010 року

Протягом вказаного періоду часу відповідач виконувала взяті на себе зобов'язання, але замість призначених сторонами у договорі належних до повернення позивачу коштів у сумі 20 800 дол. США станом на 25.06.2010 р., відповідач повернула 800 дол. США та звернулася до ОСОБА_5 з проханням позичити їй ще коштів і відстрочити термін остаточного повернення боргу на рік.

08 липня 2010 року позивач позичив відповідачу ще 8 400 дол. США, про що того ж дня між ними був укладений додатковий договір до договору позики, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований за № 2011.

Загальна сума позики за додатковим договором від 08 липня 2010 року № 2011 та за договором позики від 25 грудня 2009 року № 4168 складає 33 200 дол. США.

Станом на 07.10.2013 р. відповідач повернула йому 7 600 дол. США.

Отже, відповідачем не повернуто частину позики в сумі 25600 дол. США

Сума процентів, за розрахунком позивача на підставі ст. 1048 ЦК України, згідно облікової ставки НБУ за користування вищевказаними коштами з 25.12.2009 року по 07.10.2013 року складає 7566 дол. США, що визнав відповідач.

Відповідно до п.п. 3.2 договору позики від 25.12.2009 р. та додаткового договору від. 08.07.2010 р., про строчкою виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором буде як недотримання строку остаточного повернення, так і прострочка будь-якого з поточних повернень, більш ніж на десять днів.

До виконання свого обов'язку повернути чергову частину позичених коштів 25 листопада 2010 року в сумі 700 дол. США відповідач так і не приступила, а тому відповідач є такою, що прострочила виконання свого зобов'язання з 06.12.2010 р.

Загальна сума трьох процентів річних від прострочених відповідачем поверненням суми позики, за розрахунком позивача, за період з 06 грудня 2010 року по 07.10.2013 р. (день звернення в суд) складає 1778 дол. США.

Таким чином, загальна сума позики складає 34944 дол. США (25600 дол. США + 7566 дол. США + 1778 дол. США).

Відповідно до п. 4 договору позики від 25.12.2009 р. та додаткового договору від. 08.07.2010 р., сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідач повинна сплатити на користь позивача неустойку у вигляді штрафу (пені) в розмірі 5000 грн. за кожен день такого прострочення.

З 06 грудня 2010 року по 07.10.2013 р. ОСОБА_3 прострочила виконання своїх зобов'язань 1036 днів. Відповідно, розмір неустойки складає 5180000 грн. (1036 *5000 грн. =5180000 грн.).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання та прийшов до висновку стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу, еквівалентну 34 944 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики з повернення позивачеві боргу в сумі 5 180 000 грн. та судовий збір у розмірі 3441 грн.

Колегія суддів з висновками рішення суду, в частині стягнення неустойки в розмірі 5180000 грн., не погоджується, оскільки виходячи з принципу розумності та справедливості нарахована сума пені значно перевищує суму позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 3.2 Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3 ЦК України, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Також, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

З огляду на наведене, з урахуванням обставин справи, що мають істотне значення, колегія суддів вважає за можливе, застосувавши ст.ст. 549, ч.3 551 ЦК України, ухвалити в цій частині рішення про зменшення розміру неустойки, а саме до 280000 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, висновки суду в частині стягнення неустойки в розмірі 5180000 грн. не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає зміні із зменшенням неустойки до 280 000 грн.

Підстави для скасування рішення в частині стягнення неустойки та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2014 року змінити.

Зменшити розмір неустойки з 5 180 000 грн. до 280 000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -