АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/341/15 Справа № 2-5872/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа: Дніпропетровська міська рада про розподіл домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та визнання незаконним рішення виконкому, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року позивач ОСОБА_4, у подальшому уточнивши позовні вимоги, звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа: Дніпропетровська міська рада про розподіл в натурі домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську, припинення права часткової власності у домоволодінні №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську між позивачкою та іншими співвласниками, визнання незаконним рішення Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська №721/3 від 13 листопада 1987 року, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 зруйнувати паркани №№3 та 12, що зведені біля житлового будинку Б-1 у домоволодінні №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську розділено та визначено порядок користування земельною ділянкою згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи №1747/1748/1749-13 від 09.04.2014 року, складений експертом Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз ОСОБА_5.

Виділено ОСОБА_4 у домоволодінні №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську: житловий будинок Б-1, сіні б-1, тамбур б1-1, погріб під Б-1, сарай М, вбиральню И, водоколонку №11, ворота №9, паркан №10.

Визначено порядок користування земельною ділянкою на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська по вул. Канівській, 2 у м. Дніпропетровську, згідно з другим варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи №1747/1748/1749-13 від 09.04.2014 року, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз ОСОБА_5

Визначено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 211,26 м2 (На плані висновку забарвлена жовтим кольором).

Вирішено питання щодо судових витрат, стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожного окремо, на користь позивача по 2 133 гривні 39 копійок витрат на проведення експертизи і геодезичної зйомки, та по 122 гривні 88 копійок судових витрат, а всього по 2 256 (дві тисячі двісті п'ятдесят шість) гривень 27 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У апеляційних скаргах, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожний окремо, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2006 року, виданого нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №3-3392, в порядку спадкування за законом, після смерті матері - ОСОБА_6, яка померла 11.11.2004 року, належить 14/100 частин домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську. Право власності ОСОБА_4 зареєстровано КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.01.2007 р. (реєстр.№ 16113745).

Відповідачу ОСОБА_2 належить 33/100 частини домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.1987 року, посвідченого нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстром №2-5202, зареєстрованого в КП «ДМБТІ».

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 53/100 частини домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську, що належало ОСОБА_7, яка померла 17.04.2012 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.1998 р., виданого нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-3207, зареєстрованого в КП «ДМБТІ», після ОСОБА_8, померлого 29.08.1997 року.

Згідно з даними технічної інвентаризації від 21.12.2007 року домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську в цілому складається з: літ. а-1 - веранда; літ. а - ганок; літ. в - ганок з дашком; літ. Б-1 - житловий будинок; літ. А1-1 - прибудова; літ. А2-1 - прибудова; літ. під А2-1 - погріб; літ. А3-1 - прибудова; літ. під Б-1 - погріб; літ. А-1 - житловий будинок; літ. а-1 - прибудова; літ. б-1 - прибудова; літ. б1-1 - тамбур; літ. В-2 - житловий будинок; літ. Р - навіс; літ. О - сарай ; літ. Н - душ; літ. Д - літня кухня; літ. Е - літня кухня; літ. Ж - гараж; літ. З - сарай; літ. К - убиральня; літ. И - убиральня; літ. Л - сарай ; літ. М - сарай (тимчасова споруда); літ. 1-17, І, ІІ споруди - вимощення, ворота, колонка, огорожа, хвіртки, водопровід.

Відповідно до даних геодезичних вимірів, виконаних 13 листопада 2013 року, земельна ділянка №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську має фактичний розмір 1509 кв.м з яких: 500 м2 виділено згідно рішення виконкому АНД ради депутатів трудящих ся № 407 від 02.03.1954 року та відповідно лишки складають - 1009м2 та знаходиться у користуванні співвласників домоволодіння.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_6 набула право власності на 14/100 частин домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 24.11.1987 року Відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровського району відповідно до рішення №711 від 13.11.1987 року Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, яке було зареєстровано у Дніпропетровському МБТІ у реєстровій книзі 487 за номером 29.

Відповідно до вимог ст. 90 ЗК України (в редакції 1970 р.), яка діяла на час набуття ОСОБА_6 права власності на 14/100 частин спірного домоволодіння, разом з правом власності на частину домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську до неї перейшло й право користування частиною земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Позивачка ОСОБА_4 набула право власності на 14/100 частини вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 11.11.2004 року.

Згідно зі ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповіддю Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 13.03.2013 року надано інформацію, що платниками податку за земельну ділянку №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську є: ОСОБА_4- 223 кв.м, ОСОБА_7 - 824 кв.м, ОСОБА_2 - 423 кв.м. ОСОБА_4 здійснювала оплату податку у розмірі - 202,65 грн. за період 2010-2012 роки; ОСОБА_2 - 102,51 грн. за 2012 рік, ОСОБА_7, як пенсіонер, звільнена від сплати податку.

Відповіддю Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську від 12 серпня 2014 року щодо можливості належності земельної ділянки на праві спільної сумісної власності лише громадянам, які є співвласниками жилого будинку.

В ході розгяду справи у суді першої інстанції було проведено судову будівельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1747/1748/174 9-13 від 09 квітня 2014 року, експертом було запропоновано один варіант виділу в натурі 14/100 частин спірного домоволодіння, які складаються з: житлового будинку Б-1, сіней б-1, тамбуру б1-1, погребу під Б-1, сараю М, вбиральні И, водоколонки №11, воріт №9, паркану №10, та два можливих варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою.

Судом першої інстанції ухвалено рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська по вул. Канівській, №2 у м. Дніпропетровську, згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи, яким вважав, що враховані інтереси всіх співвласників спірного домоволодіння, а саме, що для проходу та обслуговування житлового будинку літ. "Б-1" співвласника ОСОБА_4, житлового будинку літ. А-1 співвласника ОСОБА_2, у загальне користування співвласників виділяється ділянка загального користування (ЗК) площа якої складає: (на плані зафарбована помаранчевим кольором) - 4,06м2. Площа земельної ділянки, яка знаходиться в загальному користуванні (ЗК) обох власників ділиться по 1/2 між власниками, тобто, кожному по 2,03м2.

Площа земельної ділянки співвласника ОСОБА_4 (14/100 частки) на плані визначена в жовтий колір: 209,23м2 + 1/2 ЗК(2,03м2) = 211,26м2.

Межа по фактичному користуванню між земельними ділянками співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на плані земельної ділянки домоволодіння №2 (додаток №2) визначена синьою лінією.

Для забезпечення безперешкодного доступу до своєї земельної ділянки співвласнику ОСОБА_2 виділяється прохід шириною 0,75м. У зв'язку з цим межу між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перенести на 0,75м від межі земельної ділянки, що виділяється ОСОБА_4 ( додаток №2).

Перенесена межа для забезпечення безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_2 до своєї земельної ділянки визначена червоною лінією (а.с.174).

Вимогами ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині виділу їй в натурі 14/100 частин домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську та припинення для неї права спільної часткової власності підлягають задоволенню.

Також, суд першої інстанції вважав за можливе розділити домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №1747/1748/1749-13 від 09.04.2014 року, складеним експертом Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз ОСОБА_5 А саме, виділити ОСОБА_4 у домоволодінні №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську: житловий будинок Б-1, сіні б-1, тамбур б1-1, погріб під Б-1, сарай М, вбиральню И, водоколонку №11, ворота №9, паркан №10, а також визначити порядок користування земельною ділянкою на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська по вул. Канівській, №2 у м. Дніпропетровську, згідно з другим варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи №1747/1748/1749-13 від 09.04.2014 року, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині щодо визнання незаконним рішення Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська №721/3 від 13 листопада 1987 року, суд першої інстанції виходив з наступного. Так, ухвалою суду від 04.02.2013 року були витребувані з Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради копії всіх документів, на підставі яких було прийнято рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська №721/3 від 13 листопада 1987 року. Судом встановлено, що рішення №721/3 від 13 листопада 1987 року прийнято виконкомом за відсутності висновку ГоловАПУ про неможливість розподілу земельної ділянки №2 по вул. Канівська у м. Дніпропетровську, що свідчить про його необґрунтованість та незаконність.

Однак, суд першої інстанції при вирішенні даних правовідносин вважав за доцільне застосувати строк позовної давності у порядку передбаченому ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення №721/3 від 13 листопада 1987 року та відмовити позивачці у задоволенні даної частини позовних вимог.

Рішення у цій частині не оскаржувалось.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог позивачки щодо усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 зруйнувати паркани №№ 3 та 12, з підстав передчасності, а також з тих підстав, що судом встановлена можливість виділу в натурі 14/100 частин домоволодіння №2 по вул. Канівській у м. Дніпропетровську, визначення порядку користування земельною ділянкою, припинення для ОСОБА_4 права спільної часткової власності, а у відповідності до вимог ст.124 Конституції України «судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України». Крім того, суд враховував пояснення відповідача ОСОБА_2 стосовно огорож №3 та №12, до яких він не має жодного відношення, оскільки огорожа №3 належала ОСОБА_8, а огорожа №12 ОСОБА_6

Рішення у цій частині також не оскаржувалось.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно встановив правовідносини, які виникли між сторонами.

Як убачається з акту ідеальних часток від 28 вересня 1987 року, у користуванні ОСОБА_6 знаходиться: житловий будинок Б-1, який у подальшому було узаконено та зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності виданого 24.11.1987 року виконавчим комітетом АНД районної ради на підставі рішення виконкому від 13.11.1987 року за №711; сіни б-1; тамбур б1-1; погріб під Б-1; вбиральня И; водоколонка №11; ворота №9; огорожа №12, що складає 14/100 частини від всього домоволодіння (т.1.а.с.14).

Відповідно до даного акту, огорожа № 10 входить до складу домоволодіння №2 по вул.. Каневській у м. Дніпропетровську та входить до ? частини, що знаходилась у власності ОСОБА_10 та відповідає 33/100 частини від всього домоволодіння, і яка у подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.1987 року була продана ОСОБА_2, зареєстровано в реєстрі за № 2.5202.

Крім того, сарай М - який позивач просить виділити їй на праві приватної власності у домоволодінні №2 по вул.. Канівській у м. Дніпропетровську є тимчасовою спорудою.

Крім того, позивач просила суд визначити їй порядок користування земельною ділянкою, відповідно до конкретного варіанту, що визначений висновком судової експертизи, виділивши їй в порядку користування земельну ділянку площею 211,26 м2.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на територій сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Кодексу. Згідно зі ст. 122 ЗК повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування належать зазначеним у ній органам.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК і ч. 1 ст. 120 ЗК переходить, якщо вона була у власності відчужувача, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Слід звернути увагу на ч. 2 ст. 118 і ч. 2 ст. 123 ЗК, якими визначено відповідно, що у разі відмови органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішуються в судовому порядку, а відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив вищевказане поза увагою та не врахував, що відповідний спір не підвідомчий суду, тобто, не з»ясувавши предмет позову, не встановив конкретні підстави позову. Крім того, суд не врахував, що у відповідності до вимог ст..ст. 86,88,116 ЗК України порядок користування земельною ділянкою може бути встановлений лише між учасниками спільної власності на житловий будинок, у той час як сторони спору є суміжними землекористувачами та власниками окремих жилих будинків.

Тобто, відсутні дані, що позивачка зверталась до відповідних органів місцевого самоврядування з питання відводу їй земельної ділянки, та не надала відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Таким чином, суд першої інстанції вирішуючи питання щодо порядку користування спірною земельною ділянкою порушив норми матеріального права. Крім того, не врахував роз»яснення Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року зі змінами, що внесені Постановою Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року відповідно до яких суд не може розглядати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а саме про передачу земельних ділянок у користування, оренду і т.п.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення позивачці на праві приватної власності нерухомого майна, оскільки, позивачем невірно обрано спосіб захисту, а судом порушено порядок визначений для вирішення вказаного спору.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.І.Гайдук

ОСОБА_11