АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/156/2015 головуючий у 1-й інстанції: Таран Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 червня 2007 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній було надано кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 23176 грн. 55 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2014 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 червня 2007 року станом на 30 вересня 2013 року в розмірі 23176 грн. 55 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 231 грн. 77 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 7 липня 2014 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2014 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити. Скаржник зазначає, що позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволенню не підлягає у зв'язку із закінченням строків позовної давності.

Представники ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 25 червня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, 25 червня 2009 року. Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком та правил користування платіжною карткою.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Строк дії картки "Універсальна", яка видана на ім'я ОСОБА_1, закінчився 25 червня 2009 року.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Судом першої інстанції також установлено, що останній платіж за умовами договору ОСОБА_1 здійснила у жовтні 2008 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, а саме, протягом тривалого часу не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами кредитного договору проценти.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК УКраїни).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з п.п. 3.1.1., 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальним кожного з цих зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором позиаач нараховує заборгованість за процентами, за комісією та штрафні санкції з жовтня 2008 року до моменту звернення до суду з позовною заявою.

Отже, вказаний розрахунок підтверджує факт того, що позивач знав про порушення свого права з жовтня 2008 року й на момент закінчення дії договору - 25 червня 2009 року, однак звернувся до суду з даним позовом лише в жовтні 2013 року.

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк" через неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи викладене та з огляду на те, що підстави для закриття провадження у справі відсутні, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач