Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 15 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Хустської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл спадщини, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 пред'явив позов до Хустської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку в АДРЕСА_1. Заповіту мати не залишила.

Його сестра ОСОБА_5 22.09.2010 року звернулася до Хустської держнотконтори із заявою про оформлення спадщини, не попередивши та не повідомивши нікого із спадкоємців, та отримала свідоцтво про право на спадщину.

Вказане свідоцтво порушує його права, оскільки від спадщини він не відмовлявся, а сестра при подачі документів навмисно приховала факт наявності інших спадкоємців.

На даний момент він не може вирішити питання перерозподілу спадщини з сестрою так як вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і її спадкоємцем є ОСОБА_3

За таких обставин просив суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Хустською держнотконторою ОСОБА_5 та зобов'язати нотконтору перерозподілити частки спадкового майна між спадкоємцями у рівних долях.

Рішенням Хустського районного суду від 15.10.2014 року у задоволенні даного позову відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що про оформлення спадщини сестрою на своє ім'я він дізнався лише в момент її смерті, а тому строк позовної давності ним не пропущено. Вказує, що він не відмовлявся від спадщини, а тому така йому належить з часу відкриття (ст. 1268 ЦК України). Посилається на те, що допомагав сестрі в утриманні майна, тобто фактично вступив у права так само як і вона. Також не погоджується з рішенням суду щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки жодних доказів сплати ОСОБА_3 таких коштів адвокату не надано.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_6 та пояснення представника третьої особи ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на пропуск позивачем строків позовної давності.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 внаслідок чого відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

22.09.2010 року державним нотаріусом Хустської держаної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину згідно якого спадкоємицею за померлою ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_5 Згідно даного свідоцтва спадщина складається з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті своєї матері ІНФОРМАЦІЯ_1 її дочка ОСОБА_5 прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала та користувалася спадковим будинком. Дана обставина підтверджується відповідями нотконтори, зробленими на підставі матеріалів спадкової справи, вищезазначеним свідоцтвом про право на спадщину. Крім того дана обставина визнається та не оспорюєтсья сторонами по справі.

За таких обставин, виходячи з приписів Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню норми ЦК УРСР від 1963 року, а не ЦК України як на це посилається апелянт.

Згідно ч.2 ст. 559 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що він також вступив у права на спадкове майно, так як допомагав сестрі в його утриманні, однак жодних належних та допустимих доказів які б підтверджували факт вступу ОСОБА_2 у фактичне управління чи володіння спадковим майном матеріали справи не містять. Також ОСОБА_2 не подавалася нотаріусу відповідна заява про прийняття спадщини за померлою матір'ю.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не вчинив жодних дій передбачених ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини за померлою матір'ю, то він вважається таким, що відмовився від неї.

Вказане свідчить, що жодних майнових прав щодо спірного майна у ОСОБА_2 не виникло, а відтак пред'явлений ним позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів додатково констатує наступне.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Пред'являючи даний позов, ОСОБА_2 в якості відповідача зазначив Хустську державну нотаріальну контору. В процесі розгляду справи, в порядку ст.33 ЦПК України, не здійснювалася заміна відповідача чи залучення до справи співвідповідача.

Разом з тим, нотаріус лише здійснює нотаріальні дії щодо оформлення права на спадкове майно, однак у спадкових справах нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, про що вказано в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». В п.24 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином по даній справі у якості відповідача обов'язково мав бути залучений спадкоємець, що прийняв спадщину, а в разі смерті такого (як стверджує ОСОБА_2 його сестра ОСОБА_5 померла) - його спадкоємець, яким є ОСОБА_3 Однак зазначена особа залучена до справи лише в якості третьої особи, а не як відповідач.

Вказане свідчить, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Таким чином, встановивши дані обставини, суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позову через безпідставність, а не у зв'язку із спливом позовної давності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову.

Крім того колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині стягнення з позивача на користь третьої особи судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., оскільки матеріали справи містять лише угоду від 05.03.2014 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_8 в якій зазначено, що вартість наданих послуг становить 1000 грн. Однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що така сума дійсно була сплачена ОСОБА_3 своєму адвокату.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Хустського районного суду від 15 жовтня 2014 року щодо його правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову, зазначивши, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до Хустської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл спадщини слід відмовити за безпідставністю.

Скасувати рішення Хустського районного суду від 15 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді