Справа №461/370/14-ц
Провадження №2/461/515/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи Фридрак В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації, Перша Львівська нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості отримання права на спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації, Перша Львівська нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості отримання права на спадкування.

24.09.2014 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року з ОСОБА_7 та надати їй право на спадкування по смерті ОСОБА_7 разом з спадкоємцями першої черги за законом, а саме його сином ОСОБА_6. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями майна померлого вважає себе та сина ОСОБА_6. Позивач в позові зазначає,що ОСОБА_7 хворів та потребував сторонньої допомоги, яку крім неї йому ніхто не надавав і ним, окрім неї, ніхто не опікувався. Вона сама несла всі витрати по його лікуванню та утриманню, а в подальшому по організації похорону, похованню та поминках. Стверджує, що з ОСОБА_7 прожили разом на протязі тривалого часу і були фактично однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Поросить встановити факт проживання однією сім'єю та змінити черговість отримання права на спадкування, надавши їй право на спадкування разом з сином спадкодавця ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали надавши пояснення аналогічне викладеним у позовній заяві та уточненнях де неї. Просять суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову у зв'язку із його безпідставністю, надала пояснення про те, що померлий ОСОБА_7 проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 до середини жовтня 2009 року, а до грудня 2007 року з ними проживав їхній спільний молодший син ОСОБА_9 до його загибелі.

ОСОБА_3 у судовому засідання заперечила проти задоволення позову.

Представник Органу опіки та піклування Фридрак В.Б. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року про смерть помер ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина.

У спадкодавця є син ОСОБА_6, спадкоємець першої черги, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Опікуном ОСОБА_6 є ОСОБА_3 відповідно до рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 травня 2014 року.

Судом встановлено, що позивач звернулась до першої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини посилаючись на те, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, звуко і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ч.2,4 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом, таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 сусідка матері спадкодавця зазначила, що позивачка та спадкодавець разом проживали з 1996 року разом по АДРЕСА_3, померлого дуже добре знала з дитинства, зазначила що ходила до нього з позивачкою у гості, ствердила що ОСОБА_7 хворів, проте у своїх показах, відповідаючи на запитання представника відповідача плуталась у показах, засвідчивши на початку, що померлого знає з дитинства не змогла надати чітких відповідей стосовно періоду його захворювань, відповіді були заплутаними та не відповідали тим, які надавались іншими свідками зі сторони позивачки.

Свідок ОСОБА_11, у судовому засіданні повідомив про те, що ОСОБА_7 та позивачка проживали разом з1998 року у квартирі по АДРЕСА_3, а після смерті матері зробили в її квартирі ремонт і проживали там з 2007 року. Разом з тим повідомив суду, що приходив до померлого у квартиру на АДРЕСА_1 у 1998-1999 роках і у гості і за речами саме в цю квартиру, хоча починав свої свідчення з того, що у 1998 році ОСОБА_7 проживав з позивачкою за іншою адресою у квартирі по АДРЕСА_3 На запитання, коли він був там останній раз впевнено ствердив, що у 2007 році, коли помер молодший син ОСОБА_7 і після цього туди не приходив.

Такі твердження спростовуються показами свідка зі сторони відповідача ОСОБА_12, який зазначив, що у 2008 році деякий мужчина на ім'я ОСОБА_11, так назвала його ОСОБА_3, приходив у квартиру на ОСОБА_8 за речами ОСОБА_7, щоб відвезти їх йому в лікарню, куди був госпіталізований ОСОБА_7. Також у відповідях на запитання свідок ОСОБА_11 назвав ОСОБА_3 жінкою друга. Також і Сусідка по будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_18, побачивши цього свідка в залі судового засідання, пригадала його як особу, що дуже часто приходив до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у гості, хоча сам свідок у своїх свідченнях зазначав, що був там лише 8 разів.

Свідок зі сторони позивачки ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_7 проживав з позивачкою у 1998-99 роках по АДРЕСА_3, що суперечить твердженням свідка ОСОБА_11, який зазначав, що саме в цих роках він приходив у гості до ОСОБА_7 у квартиру по АДРЕСА_1 який також зазначив, що дома була присутня часом ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається згідно Довідки з місця проживання та склад сім'ї №176 від 18.01.2014 року, що ОСОБА_7 до своєї смерті до ІНФОРМАЦІЯ_3 року був зареєстрованим за адресою по АДРЕСА_1. Квартира належала йому на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Місця своєї реєстрації спадкодавець не змінював.

Позивач представила суду Акт, затверджений ЛКП Граніт, в якому зазначено, що ОСОБА_5 проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_7 з 04.06.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою АДРЕСА_2.Акт підписано членами комісії, зокрема майстрами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Проте, як вбачається з інформаційної довідки, наданої на запит суду ЛКП "Граніт" ОСОБА_14 працює в цьому ЛКП лише з 1.02.2013 року, тому не може володіти відомостями про осіб, що проживали за адресою АДРЕСА_2. ОСОБА_15, хоча і була прийнята на роботу в ЛКП "Граніт" 01.03.2002 року, проте була звільнена 22.08.2011 року, тому стверджувати про проживаючих по АДРЕСА_2 осіб у період з 22.11.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року не може. Тому такий акт судом до уваги не береться.

Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_12 (товариш родини батьків ОСОБА_3), ОСОБА_16 (товариш молодшого сина померлого), ОСОБА_17 (подруга ОСОБА_3), ОСОБА_18 (сусідка по будинку по АДРЕСА_1), ОСОБА_19 (колишня дружина друга померлого), ОСОБА_20 (сусідка по будинку на АДРЕСА_1), ОСОБА_21 (подруга ОСОБА_3) повідомили, що включно до 2009 року ОСОБА_7 постійно проживав разом з ОСОБА_3 в одній квартирі. Період з якого він на АДРЕСА_1 перестав проживати називають орієнтовно жовтень 2009 року, що не викликає у суду сумнівів, адже саме у жовтні 2009 року розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було зареєстровано органом ВРАЦ. Свідки зі сторони відповідача зазначають, що до 2007 року з ними проживав їхній син ОСОБА_22. Зокрема, сусіди по будинку ОСОБА_18 зазначила, що у 2008 році збирала підписи по сусідах на добудову, копію якої надали у судовому засіданні, серед підписів яких є і підпис ОСОБА_7, який у 2009 році приходив до неї сваритись з приводу затоплення його квартири. Факт затоплення підтвердила і сусідка по будинку на АДРЕСА_1 ОСОБА_20. Усі свідки підтвердили, що у квартирі по АДРЕСА_1 вони бачили речі господаря, в коридорі стояли його тапочки, які його дружина забороняла гостям взувати, вхідні двері він відкривав своїм ключем, ввечері саме він відповідав на дзвінки домашнього телефону.

Свідки відповідача сусіди ствердили, що включно до вересня 2009 року, постійно зустрічали його біля будинку АДРЕСА_1 на зупинці, коли він їхав на роботу, а ввечері вітались з ним на сходовій клітці, коли він повертався додому. Засвідчили, що важко переживав смерть сина ОСОБА_22.

ОСОБА_3 надала суду пояснення, що з ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з березня 1983 року. У 2000 році посварилась з чоловіком і подала позовну заяву про розірвання шлюбу. ЇЇ чоловік розлучатись не хотів, категорично заперечував, а після винесення Залізничним районним судом м.Львова рішення у 2001 році повідомив їй, що вона все одно його дружина.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3, ОСОБА_2 шлюб розірвано у 2001 році на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова, а відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про Практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя п.15 зазначено "Звернути увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу за рішенням суду здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст 114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК.

Отже, з огляду на зазначені норми Кодексу про шлюб та сім'ю до 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У випадку бажання ОСОБА_7 створити іншу сім'ю логічним завершенням попередніх відносин повинно було бути розірвання попереднього шлюбу відповідно до чинного на той момент законодавства.

Також свідки ОСОБА_21, ОСОБА_19 та ОСОБА_17 зазначили, що бачили спадкодавця з різними жінками, проте жодного разу не бачили його з позивачкою. Проте, попри можливе захоплення спадкодавця іншими жінками він до реєстрації розірвання шлюбу прожив зі своєю дружиною ОСОБА_3, хоча не заперечують, що їх стосунки були складними.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням усіх доказів в сукупності суд приходить до висновку про безпідставність заявленої вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Позивачкою не доведено факту проживання однією сім'єю двох осіб, що пов'язані спільним побутом, наявності взаємних прав та обов'язків, ведення спільного господарства.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в цьому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя ,який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи,які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги ,усунення права на спадкування ,неприйняття чи відмови у спадщині, окрім випадків, передбачених ст.125 ЦК.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа , яка є спадкоємцем наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відтак, оскільки позивачем не доведено, факту проживання однією сім'ю жінки та чоловіка без шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5, тому в останньої відсутні підстави для виникнення права на спадкування у першу чергу, передбачену ст.1264 ЦК України. Відтак, не будучи спадкоємцем по смерті ОСОБА_7, ОСОБА_5 не може одержати право на спадкування поряд із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України.

Окрім цього, позивачкою не доведено наявність безпорадного скрутного матеріального становища при якому він потребував матеріальної або будь-якої іншої допомоги.

Як встановлено в судовому засіданні на підставі показів свідка (ОСОБА_23.) померлий мав медичну страховку, скільки був застрахованою працедавцем особою, усі витрати по його лікуванню несла страхова компанія. Перед смертю спадкодавець перебував у туберкульозній лікарні, де перебував під доглядом медичного персоналу, де і помер.

Позивачкою не доведено тривалість перебування ОСОБА_7 в цьому лікувальному закладі та її участь по його догляду, не доведено, наявність інших хронічних хвороб, якій зумовлюють безпорадний стан.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.1258, 1259, 1264 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації, Перша Львівська нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості отримання права на спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський