У х в а л а

23 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В. М.,
суддів: Амеліна В. І., Коротуна В. М., Євграфової Є. П., Остапчука Д. О.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору в частині,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 06 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 525 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку (позивачу) на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Зобов'язання відповідачем не виконані, заборгованість становить 38 171,79 доларів СІІІА, що еквівалентно 305 107,12 грн за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 1 113 640,95 грн, що складається із: залишку заборгованості за кредитом у сумі 34 969,97 доларів США; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 3 201,82 доларів США; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1 113 640,95 грн. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за зазначеним кредитним договором.

Посилаючись на вказані обставини, просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 1 418 748 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 441 грн судового збору.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк», у якому просив визнати недійсним п. 4.1.1 кредитного договору від 06 серпня 2008 року, оскільки вважає його несправедливим на підставі Закону України «Про захист прав споживачів»

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року, в задоволенні первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року залишено без змін.

11 лютого 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме - ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на постанови Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 5015/2089/12 та від 07 березня 2013 року у справі № 5015/2087/12.

Ухвалюючи постанову 12 грудня 2012 року у справі № 5015/2089/12, Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення апеляційного суду в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом та залишаючи в цій частині в силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, які підлягали сплаті за межами трирічного строку, що передує моменту звернення з позовом, виходив із того, що оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його, і відповідно загальний строк позовної давності застосовується щодо кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком.

Ухвалюючи постанову 07 березня 2013 року у справі № 5015/2087/12, Вищий господарський суд України погодився з позицією апеляційного суду про задоволення позову з огляду на порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, визнання та сплати частини заборгованості, чим було перервано строк позовної давності в порядку ст. 264 ЦК України.

У той же час, постановляючи ухвалу 12 листопада 2014 року у справі № 6-35476св14, про перегляд якої подано заяву, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з позицією попередніх судів про відмову в задоволенні позову банку про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене відповідачем з 03 грудня 2009 року, тому перебіг строку позовної давності почався з 04 грудня 2009 року та закінчився 04 грудня 2012 року, а з позовом до суду кредитор звернувся 15 липня 2013 року.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що у наведених справах тотожними є встановлені судами фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, які розглядались, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між особами, які брали участь у розгляді вказаних справ, подібні і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в порівнянні зі справою, у якій постановлена ухвала, яку просить переглянути заявник, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду судового рішення, про перегляд якого заявником подано заяву, то у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору в частині, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Колодійчук

Судді В. І. Амелін

Є. П. Євграфова

В. М. Коротун

Д. О. Остапчук