Провадження по справі № 2/522/1600/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді - Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря - Гонтар Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; за участю Прокуратури Приморського району м. Одеси, третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування - "Про позбавлення батьківських прав", -

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради,- « про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 у відношенні його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з квітня 2000 року, від якого в 2004 році народилась дитина. З січня 2006 року позивач та відповідач фактично припинили вести спільне господарство та почали мешкати окремо. В подальшому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ? частин від заробітку та будь-яких доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу припинення спільного проживання, а саме з 2006 року відповідач почав ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, навчання та підготовку до самостійного життя. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, по якому просив суд зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити наступні способи участі у вихованні дитини: особисте спілкування з дитиною у суботу, неділю кожного тижня з 14.00 до 18.00; необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

Позов обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю у квартирі, яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_1 багато років перешкоджає у користуванні ОСОБА_2 квартирою та спілкуванні з дитиною. На даний час судом розглядається справа про усунення перешкод у користуванні власністю. Наголошує на тому, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, почалися перешкоди зі сторони матері у спілкуванні з дитиною.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 первісний позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, проти задоволення первісного позову заперечували.

Представник прокуратури Приморського району м. Одеси в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не підтримала.

Представники органу опіки та піклування ПРА ОМР та Служби у справах дітей ОМР в судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав не заперечували, щодо задоволення зустрічного позову просили відмовити. Представник органу опіки та піклування надала до суду висновок, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе зустрічний позов задовольнити на підставі встановлених фактичних обставин по справі. В задоволенні первісного позову суд вважає за необхідне відмовити.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2000 року , від якого народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 497, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 6).

Шлюб між ними розірвано 12.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого третім відділом реєстрації актів цивільного стану приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 315 ( а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ? частину всіх видів доходів щомісяця, починаючи з 30.01.2007 року та до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю - ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному на підставі свідоцтва, виданого 30.03.2005 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради ( а.с. 51).

ОСОБА_2 наголошує на тому, що фактично з самого моменту розлучення почалися непорозуміння щодо прийняття участі у виховання дитини, її відвідуванні, спілкування із дитиною.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що його намагання з моменту розлучення, мирним шляхом врегулювати спір з приводу спілкування з дитиною призводив до конфліктів, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає зустрічатись з дитиною.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно ст.. 142 СК України, діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України зазначено, що якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст.. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ( ратифікована Україною 27.02.1991 року, набула чинності 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

З наведеного вище суд вважає за можливе зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Суд критично ставиться до наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 20.08.2014 року в якому зазначено, що орган опіки та піклування ПРА ОМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_2 подані до ПРА ОМР з проханням не позбавляти його батьківських прав та зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною від 13.08.2014 року ( а.с. 46-47) та підтвердження того, що ОСОБА_2 не згодний з висновком Органу опіки та піклування та оскаржує його в судовому порядку ( а.с. 64).

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси про витребування доказів Органом опіки та піклування ПРА ОМР надано відповідь від 28.01.2015 року за №01-12/108, в якій зазначено, що на засіданні органу опіки та піклування була вислухана думка дитини, в якій він повідомив, що вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, у зв'язку із тим, що дитина не пам'ятає батька. На даний час орган опіки та піклування ПРА ОМР не може надати висновок щодо участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року та вважає доцільним позбавити ОСОБА_2, батьківських прав.

Судом приймається до уваги той факт, що ОСОБА_2 стверджує, що не приймав участі у вихованні свого малолітнього сина, не спілкувався з ним у зв'язку із тим, що йому чинили перешкоди у здійсненні його обов'язку у вихованні дитини, а саме з боку матері -ОСОБА_1, у зв'язку із чим вважає за необхідне не позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 у відношення його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, він бажає виховувати свого сина та приймати участь у його вихованні, отже в задоволенні первісного позову слід відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 влаштувався на роботу, що підтверджується довідкою № 175 від 01.10.2014 року ( а.с. 65). Почав гасити заборгованість по аліментам.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», передбачено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість чи члена суспільства.

ОСОБА_1 не довела суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів дитини.

До суду не надано доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно малолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно ОСОБА_2 заходів реагування з приводу неналежного виконання ним батьківських обов'язків.

Конфліктні відносини між сторонами не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Тимчасова відсутність у відповідача - ОСОБА_2 можливість працевлаштування та мати постійну і високооплачувану роботу не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

З наведеного вище суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає зустрічний позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, в задоволенні первісного позову вважає за необхідне відмовити.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 141, 142, 151, 157, 159 СК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, - « про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною», - задовольнити .

Зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у суботу та неділю кожного тижня з 14.00 години до 18.00 години, необмежене спілкування з дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В частині задоволення решти позовних вимог - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2; за участю Прокуратури Приморського району м. Одеси, третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування - "Про позбавлення батьківських прав"- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Абухін Р.Д.