Справа №473/3024/15-ц 25.11.2015 25.11.2015 25.11.2015
Справа №473/3024/15-ц
Провадження №22-ц/784/2701/15 Суддя першої інстанції: Ротар М.М.
Категорія 51 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів: Буренкової К.О.., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, представника третьої особи - Шакунової А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 за участю третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав.

Позивачка зазначала, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу з 2010 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням дітей не займається, матеріально не підтримує, має заборгованість зі сплати аліментів, не бере участі в їх фізичному, духовному й моральному розвитку.

Посилаючись на вищевикладене позивачка просила суд позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 вересня 2015 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області в якості третьої особи.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Покладено на Вознесенську району державну адміністрацію Миколаївської області контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, а саме якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, що міститься в п.п. 15,16,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або з урахуванням її характеру особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час ухвалення рішення досяг повноліття, а також ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,11).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав відносно повнолітнього ОСОБА_7 є вірним.

Судом встановлено судом, що шлюб між сторонами розірвано у квітні 2010 року (а.с.8).

Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_8 разом з матір'ю проживає у АДРЕСА_2 та навчається у Миколаївській ЗОШ 1-111 ступенів №51 (а.с.12).

Згідно довідок зі школи батько ОСОБА_6 до школи жодного разу не з'являвся, навчанням та вихованням доньки не цікавиться (а.с.13).

З народження ОСОБА_8 спостерігається в МДЛ №2 (ЦПМСД №4) та з 2012 року їй оформлена інвалідність з діагнозом: цукровий діабет. Догляд за дитиною та лікуванням здійснює мати, вказане зазначене у довідках лікарні (а.с.14-15).

Рішенням Центрального району суду від 25 квітня 2013 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_8 в розмірі 800 грн. на кожну дитину з 18 січня 2010 року і до повноліття дітей (а.с. 88-90).

Також, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 квітня 2014 року, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_8 у розмірі 200 грн. щомісячно (а.с.1127-132).

Відповідач ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 але на теперішній час за вказаною адресою не проживає (а.с.27).

На теперішній час відповідач тимчасово проживає в Російській Федерації, має іншу сім'ю та сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.94-95,148).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради №2157/02020/-22/22/14/15 від 7 жовтня 2015 року з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно доньки ОСОБА_8 (а.с.110-11).

Вказаний висновок зроблено на підставі даних соціально-психолічних висновків Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді які свідчать про те, що ОСОБА_8 не має емоційного зв'язку з батьком, її відносини з ним є емоційно дискомфортними, конфліктними, носять негативний характер (а.с.51-52).

При цьому, висновок органу опіки та піклування в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після розлучення відповідач спілкується з дітьми, що свідчать роздруківки з Інтернету, надані позивачкою, а також фотознімки з першого дзвоника доньки (а.с. 28-29, 91, 144-147).

Заборгованість по сплаті аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої доньки відповідача відсутня, що підтверджується довідками відділу ДВС (а.с.23-25, 92).

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), а тому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дитини, або даних про те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, справа не містить.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання своїх дітей та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що оплату аліментів було проведено лише після звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав на увагу суду не заслуговують, оскільки наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідача ще не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач заперечував проти стягнення додаткових витрат на утримання доньки та звертався про зменшення розміру призначених аліментів є безпідставними, оскільки не свідчать про нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками.

Посилання на витяги з протоколів комісій у справах дітей Центрального району м. Миколаєва від 6 жовтня 2015 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оцінюються судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Доводи про те, що судом не взято до уваги жорсткої поведінки відповідача до дітей є безпідставні, оскільки як на підставу позбавлення батьківських прав на ці обставини позивачка в своїй позовній заяві не посилалася, а крім того доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Посилання на те, що відповідач має намір отримати громадянство Росії правового значення для вирішення даної справи не мають.

Інші доводи, не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду ухваленого відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: Судді: