РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/806/14-ц

Провадження №2/534/10/15

05.06.2015 року м. Комсомольськ

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Солохи О.В.

при секретарі Жуковій Н.А.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 доОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позов, в якому позивач просить: постановити рішення, яким виділити його частку із майна, що є у спільній частковій власності з відповідачем ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, шляхом стягнення з неї на його користь вартості його частки.

У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, в останньому уточнені від 04.06.2015р. просив суд:

- визнати його частку в розмірі 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності з відповідачемОСОБА_3 і виділити її з частки, що є в спільній власності, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на його користь 228 220 грн., що складає грошову компенсацію вартості його частки у спільній частковій власності;

- припинити його право у спільній власності на вказану квартиру з дня отримання ОСОБА_1 повної компенсації вартості його частки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час спільного шлюбу подружжя мати позивача подарувала кожному із членів подружжя 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу спільно користуватися цим житлом стало неможливо. У добровільному порядку відповідач ділити майно бажання не має, тому позивач змушений звернутися до суду.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача та із урахуванням остаточних уточнень просив:

- поділити майно набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_1, врахувавши при поділі майна наявність спільного боргу у сумі 7 000 євро (7 000 * 23,388037 = 163 716 грн. 26 коп.), який відповідач за первісним позовом мав особисто повертати ОСОБА_6;

- виділити ОСОБА_1 автомобіль TOYOTA COROLLA, 1/6L,M/Т, TERRA, номерне позначення кузова НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, 2008р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 206 771 грн. 84 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію моєї частки у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, у сумі 185 244 грн. 05 коп. (206 771 грн. 884 коп. : 2 + 163 716 грн. 26 коп. : 2 = 103 385 грн. 92 коп. + 81 858 грн. 13 коп. = 185 244 грн. 05 коп.).

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав повністю.

Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково з урахуванням взаємозаліку позовних вимог за зустрічним позовом.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.05.1994р. Рішенням суду від 12.08.2013р. (а.с.10 т.1) шлюб, зареєстрований 28.05.1994р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №175, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за час спільного проживання сторони набули наступне спільне майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.5-6 т.1), договором дарування від 28.02.2003р. (а.с.7 т.1), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8 т.1) та автомобіль ТOYOTA COROLLA, 1/6L,M/Т, TERRA, номерне позначення кузова НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, 2008р.в., що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.06.2008р. №110/120608 (а.с.24 т.1), актом прийому-передачі автомобіля за договором купівлі-продажу №110/120608 (а.с.29 т.1).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі за текстом - Постанова №11 від 21.12.2007р.), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено до мовленістю між ними або законом.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 визнати його частку в розмірі 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності з відповідачем ОСОБА_3 і виділити її з частки, що є в спільній власності, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на його користь 228 220 грн., що складає грошову компенсацію вартості його частки у спільній частковій власності, то суд вказує, що у частині визнання за ОСОБА_1 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, то зазначена вимога не підлягає до задоволення, оскільки як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8 т.1), ОСОБА_1 вже належить 1/2 частки спірної квартири. Суд наголошує, що зазначений документ є правовстановлюючим щодо спірної квартири.

Щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1228 220 грн., що складає грошову компенсацію вартості його частки у спільній частковій власності, то суд вказує наступне.

У матеріалах справи наявний висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи №12/6-14 від 18.12.2014р. (а.с.10-26 т.2) за якої вартість спірної квартири на день проведення додаткової експертизи складає 456 440 грн., що відповідно дорівнює 228 220 грн. 1/2 частки спірної квартири.

Відповідач за первісним позовом не заперечувала щодо стягнення з неї 228 220 грн. грошової компенсації вартості частки ОСОБА_1 у спільній частковій власності. Разом з тим ОСОБА_3 в рахунок стягнення з неї 228 220 грн. просила зарахувати її зустрічні вимоги.

Згідно ч.2 ст.601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Стаття 602 ЦК України, якою передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, не містить обмежень щодо такого зарахування.

Під час судового засіданні ОСОБА_3 зазначила, що як для купівлі та і для виплати заборгованості за кредитним договором від 25.08.2008р. №12-92/ф щодо спірного автомобіля, нею було взято у борг у своєї матері ОСОБА_6 7 000 євро згідно розписок наявних у матеріалах справи (а.с.36-37 т.1).

Разом з тим, під час судового засідання, ОСОБА_3 не надано належних і допустимих доказів, котрі б підтверджували, що отримані нею у борг від своєї матері ОСОБА_6 7 000 євро було витрачено на придбання спірного автомобілю та оплати заборгованості за кредитним договором від 25.08.2008р. №12-92/ф.

Крім того, суд вказує, що вимога про врахування при поділі майна наявність спільного боргу у сумі 7 000 євро ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не ґрунтується на чинному законодавстві. У контексті вказаного суд зазначає, що із вимогою про стягнення заборгованості у сумі 7 000 євро за борговими розписками має право звертатися ОСОБА_6, натомість у справі остання має статус третьої особи без самостійних вимог.

У силу припису п.19 Постанови №11 від 21.12.2007р. вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації її частки у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме спірного автомобіля, то судом встановлено наступне.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 06.04.2015р. №48ринкова вартість спірного автомобіля на день проведення експертизи складає 206 771 грн. 84 коп., що відповідно дорівнює 103 385 грн. 92 коп. 1/2 частки спірного автомобіля.

Під час судового засідання ОСОБА_1 наголошував, що передав спірний автомобіль згідно довіреності від 04.11.2013р. у право користування та розпорядження ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Факт видачі даної довіреності сторонами не оспорюється та підтверджується копією довіреності наявної у матеріалах справи (а.с.65 т.2) і витягом з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.66 т.2). Разом з тим, ОСОБА_1 вказав, що від зазначених осіб отримав 90 000 грн. вартості спірного автомобіля, половину з яких передав ОСОБА_3, однак остання заперечувала факт отримання половину розміру вартості спірного автомобіля, а ОСОБА_1 у свою чергу не надав письмових доказів передачі коштів, як того вимагає чине законодавство.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За приписами ч.1 ст.247ЦК України у довіреності встановлюється строк її дії. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

За правилами ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

У контексті вказаних правових норм, суд критично оцінює і не бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль згідно довіреності від 04.11.2013р. і вважав, що право володіння спірним автомобілем у нього припинилося.

Суд вказує, що за нормами ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України).

За змістом п.1. ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Згідно ч.12 п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей,причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388 для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Судом встановлено, що згідно повідомлення центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Комсомольська та Кременчуцького району підпорядкованого УДАІ УМВС України від 18.03.2015р.№42/73, спірний автомобіль, що було зареєстровано 25.08.2008р. за ОСОБА_1,21.01.2014р. знято з обліку у Світловодському ВРЕР ДАІ УМВС України в Кіровоградській області для реалізації (а.с.68 т.2).

Згідно повідомлення центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Комсомольська та Кременчуцького району підпорядкованого УДАІ УМВС України від 22.05.2015р.№42/140 спірний автомобіль станом на 22.05.2015р. зареєстровано за ОСОБА_10, дата державної реєстрації 03.04.2015р. (а.с.103 т.2).

Суд вказує, що згідно ч.2 п.30 Постанови №11 від 21.12.2007р.у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У контексті зазначеного, суд наголошує, що ОСОБА_1 здійснив відчуження спірного автомобіля в супереч волі ОСОБА_3 Разом з тим, за даними експертного висновку від 06.04.2015р. №48ринкова вартість спірного автомобіля складає 206 771 грн.У такому випадку, частка ОСОБА_3 спірного автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя становить 103 385 грн. 92 коп., що відповідно дорівнює 1/2 частки автомобіля та враховується судом при прийнятті рішення.

Відповідно дост.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати спільною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1, вартістю 456 440 грн. та автомобіль TOYOTA COROLLA, 1/6L,M/Т, TERRA, номерне позначення кузова НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, 2008р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 206 771 грн. 84 коп.

Здійснити поділ майна подружжя.

Виділити ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість його частки 1/2 квартириАДРЕСА_1, з урахуванням вартості її частки відчуженого автомобіля TOYOTA COROLLA, 1/6L,M/Т, TERRA, номерне позначення кузова НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, 2008р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, у сумі 124 834 грн. 08 коп.

Припинити право власності ОСОБА_1 у спільній частковій власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 з дня отримання ОСОБА_1 компенсації вартості його частки від ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та з оплатою судових експертиз у сумі1 264 грн. 84 коп.

У іншій частині первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2015р.

Суддя підпис О.В.Солоха

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха