У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, представника ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Рішенням суду позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 6808,82 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 2000 грн. сплачених витрат на правову допомогу та 243 грн. 60 коп. судового збору, а в іншій частині позову відмовив.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що

визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди судом не було враховано відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження глибини фізичних та душевних страждань у зв'язку з пошкодженням майна, а при задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу не було взято до уваги Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.11.2013 року о 17 год.15 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем Рено Преміум, д.н.з НОМЕР_1, в місті Чернігові на перехресті вул. Рокосовського та вул. 1-го Травня, не дотримався безпечної дистанції і допустив зіткнення з автомобілем Нісан Х-Трел, д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який зупинився попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.12.2013 року ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На момент здійснення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ОСОБА_5 ПАТ «СК Країна», яка за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.06.2014 року повинна сплатити ОСОБА_7 35573,99 грн. страхового відшкодування

Оскільки, зазначеним рішенням суду було відмовлено у стягненні зі страхової компанії вартості автотоварознавчого дослідження № 547 від 23.12.2013 року в розмірі 530 грн., 5490,82 грн. втрати товарної вартості згідно до цього автотоварознавчого дослідження, вартості виконаних робіт по розукомплектуванню автомобіля в розмірі 288 грн. відповідно до акту виконаних робіт № 13120207 від 02.12.2013 року, 500 грн. франшизи згідно до умов поліса №АС 7430947 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то ОСОБА_7 вважає, що вказані витрати повинен відшкодувати ОСОБА_5 як володілець джерела підвищеної небезпеки та особа, що винна в ДТП. Крім того, ОСОБА_7 просив відшкодувати йому 3000 грн. моральної шкоди яка полягала в нервуванні з приводу пошкодження автомобіля, незручностей та турбот, пов'язаних з ремонтом автомобіля, а також просив відшкодувати 3000 грн. витрат за послуги адвоката.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а при визначенні розміру морального відшкодування, суд виходив з принципу справедливості і рівноцінності. Вирішуючи питання про повернення позивачу витрат на правову допомогу, суд виходив з обсягу фактично виконаної представником позивача правової допомоги у справі та її характеру.

Позов в частині стягнення 6808,82 грн. у відшкодування матеріальної шкоди не оскаржується.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В частині розміру стягнутих сум у відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають наданим доказам та положення ст. 23, 1167 ЦК України, ст.88 ЦПК України,а Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження глибини фізичних та душевних страждань, є безпідставними. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Факт пошкодження майна позивача ОСОБА_5 підтверджений постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.12.2013 року, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.06.2014 року. З зазначених судових рішень також убачається, що після ДТП 23.11.2013 року до рішення суду 18.06.2014 року автомобіль позивача ще не був відремонтований, що свідчить про те, що позивач позбавлений був можливості користуватися своїм майном тривалий час. Всі ці обставини були дослідженні судом першої інстанції і їм дана належна оцінка, про що мотивовано зазначено в рішенні.

Твердження апелянта про безпідставність стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. через завищений час на складання позовної заяви і відсутність адвоката у судових засіданнях, не заслуговують на увагу.

Згідно до роз'яснень Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Частино 3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, а гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд першої інстанції, з урахуваннях зазначених норм, взяв до уваги лише час, витрачений адвокатом ОСОБА_8, на складання позовної заяви та підготовку до судового розгляду (акт виконаних робіт від 29.01.2015 року) і прийшов до обґрунтованого висновку про повернення витрат на правову допомогу у розмірі тільки 2000 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: