Номер провадження: 22-ц/785/580/15
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі Сілуковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6) про стягнення сплаченого авансу за попереднім договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6) про визнання дійсним договору та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року,

встановила:

25 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (надалі уточненим) до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_6.), в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 18 000 доларів США сплаченого авансу за попереднім договором, що становить за курсом Національного Банку України станом на 17 жовтня 2014 року 233 100 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 послався на те, що у серпні 2013 року він зі своє родиною знаходився на відпочинку у будинку ОСОБА_3, який знаходиться в АДРЕСА_1

Оскільки вказаний будинок сподобався ОСОБА_4 та його родині, вони вирішили його купити та, узгодивши всі умови з ОСОБА_3, датою укладення договору купівлі-продажу було визначено 01 квітня 2014 року.

Вартість будинку складала 440 000 доларів США.

Оскільки, між сторонами були узгоджені умови щодо купівлі-продажу вказаного будинку, 29 жовтня 2013 року був укладений попередній договір купівлі-продажу дачного будинку АДРЕСА_1

В п. 6 вказаного договору було зазначено, що на підтвердження наміру покупець передав продавцю в якості авансу 7000 доларів США та до підписання договору купівлі-продажу щомісячно покупець буде передавати продавцю 2000 доларів США.

На виконання домовленостей, як зазначив ОСОБА_4, ним було передано ОСОБА_3 18000 доларів США.

Наприкінці лютого 2014 року, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що не встигає зібрати гроші у повному обсязі щоб розрахуватися за будинок, на що ОСОБА_3 пояснила, що у неї є інші покупці, тому вона продасть будинок їм, а йому поверне грошові кошти.

Позивач погодився на продаж будинку іншим особам та на початку квітня зателефонував відповідачці з вимогою щодо повернення грошей, однак остання повідомила йому, що не буде повертати грошові кошти.

12 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_6.), в якому просила суд визнати дійсним попередній договір від 29 жовтня 2013 року укладений між нею - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо купівлі-продажу дачного будинку, загальною площею 273,8 кв.м., на земельній ділянці площею 452 кв.м., який розташований на території України, за адресою: АДРЕСА_1, з продовженням строку його дії до 01 січня 2015 року, зобов'язати ОСОБА_4 укласти у нотаріальній формі договір купівлі-продажу будинку визначений попереднім договором від 29 жовтня 2013 року до 01 січня 2015 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 послалась на те, що дійсно між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу будинку за адресою АДРЕСА_1. Сторони домовились, що вартість вказаного будинку складає 440 000 доларів США. ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 18 000 доларів США.

Однак, ОСОБА_3 вважає, що ці грошові кошти були передані в якості завдатку, тому не підлягають поверненню.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що між сторонами була домовленість щодо продовження строку дії попереднього договору до січня 2015 року в телефонній розмові, та ОСОБА_4 обіцяв приїхати до м. Одеси і продовжити дію договору, також вказувала, що це підтверджується тим, що 28 березня 2014 року була оформлена згода колишнього чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_8, що він не заперечує щодо продажу будинку.

ОСОБА_3 зазначила, що будь-яких повідомлень з боку ОСОБА_4 щодо повернення грошових коштів вона не отримувала, причини звернення ОСОБА_4 до суду взагалі відсутні, вважала, що вищезазначений попередній договір містить всі обов'язкові істотні умови, частково (в якості завдатку) грошові кошти сплачені за попереднім договором, з обох сторін досягнуті домовленості щодо строку продовження вказаного попереднього договору, у зв'язку з чим, звернулася до суду із відповідною зустрічною позовною заявою.

В судовому засіданні:

- представник позивача за первісним позовом позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити;

- представник позивача за зустрічним позовом зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, у задоволенні первісного позову просив відмовити;

- третя особа ОСОБА_6 у судове засідання 20 жовтня 2014 року не з'явився, заперечення або письмові пояснення на первісний та зустрічний позови не надав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 червня 2009 року) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) суму сплаченого авансу за попереднім договором у розмірі 233 100 грн. 00 коп., що за курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року складає 18 000 доларів США 00 центів та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 331 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_3.) просить рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, районний суд на підставі ст.ст. 220, 524, 546, 570, 571, 635 ЦК України, правильно виходив з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на дачний будинок від 19 лютого 2009 року, об'єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, в цілому, дійсно належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Об'єкт в цілому складається з будинку літ. "А", загальною площею 273,8 кв.м, відображеного у технічному паспорті від 12 липня 2006 року (а.с. 12).

Зазначене свідоцтво зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН" номер запису: 2031 в книзі: 27с-66 від 24 лютого 2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 13).

На підставі державного акту ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1, в м. Одесі, загальною площею 0,0452 га, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 52, акт видано 25 грудня 2003 року (а.с. 14).

Згідно довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції № 1563/12.2-25 від 23 травня 2014 року, в архіві відділу є в наявності актовий запис № 305 від 07 травня 2009 року про розірвання шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_3, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

При державній реєстрації розірвання шлюбу дружина змінила прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3" (а.с. 41).

29 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі був укладений попередній договір, відповідно до умов якого, покупець (ОСОБА_4.) зобов'язався купити, а продавець (ОСОБА_3.) зобов'язався продати об'єкт нерухомості, розташований в Україні, АДРЕСА_1, який складається з земельної ділянки площею 500 кв.м. (точна площа буде встановлена документами БТІ) та розташованого на неї житлового будинку загальною площею 273,8 кв.м. за ціною рівною 440 000 доларів США.

П. 3 вказаного договору зазначено, що сторони зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості до 01 квітня 2014 року та на протязі 1 робочого дня подати його на реєстрацію у відповідний орган державної реєстрації прав власності в Україні, розташований в м. Одесі. Передача грошових коштів за договором купівлі-продажу об'єкту нерухомості буде здійснюватися через осередок (сейф) одного з банків м. Одеси.

П. 6 вказаного договору передбачає, що на підтвердження намірів покупець передає продавцю, а продавець отримує аванс в сумі 7000 доларів США. Аванс сплачено в розрахунок грошової суми, належної продавцю за договором купівлі-продажу об'єкта нерухомості, розташованого за адресою, вказаною в п. 1 цього договору. До підписання договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості покупець зобов'язується щомісячно сплачувати продавцю додаткову суму грошей в рахунок майбутньої покупки в розмірі 2000 доларів США.

У п.п. "в" п. 8 договору вказано, що для укладення договору купівлі-продажу продавець зобов'язаний забезпечити наявність письмового нотаріального посвідчення згоди чоловіка (колишнього) на продаж об'єкту нерухомого майна в якому буде вказано відсутність претензій на об'єкт нерухомості та грошові кошти, які будуть отримані продавцем за продаж об'єкту нерухомості.

П. 9 договору встановлює, що сторони зобов'язані узгодити день, місце та час проведення угоди не пізніше, ніж за десять робочих днів до вчинення правочину. Покупцем об'єкту нерухомості може бути інша особа за згодою покупця.

Отримання грошових коштів у розмірі 18 000 доларів США відповідачкою ОСОБА_3 підтверджується копіями розписок та заявами на переказ, які наявні в матеріалах справи (а.с. 16, 17, 18, 19, 20, 21, 23, 24).

З урахуванням того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 попередній договір нотаріально не посвідчили - він є нікчемним відповідно до положень ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що так як договір купівлі-продажу будинку, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані позивачем ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 18 000 доларів США відповідачці ОСОБА_3 є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачу за первісним позовом.

ОСОБА_3 не було надано суду доказів ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення попереднього договору.

Також, позивачкою за зустрічним позовом не було надано суду доказів її звернення до нотаріуса із проханням посвідчити такий договір, доказів відмови нотаріуса у його посвідченні тощо.

Судом встановлено, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не ухилялися від нотаріального посвідчення попереднього договору, тобто вони навіть і не мали наміру його нотаріально посвідчувати та не вчиняли жодних дій, спрямованих на його нотаріальне посвідчення.

Приймаючи до уваги, що судовим розглядом було встановлено, що передані позивачем ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 18 000 доларів США відповідачці ОСОБА_3 є авансом, оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише у неналежній формі для такого правочину домовилися укласти такий договір купівлі-продажу в майбутньому, зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання дійсним попереднього договору з продовженням строку його дії до 01 січня 2015 року та зобов'язання укласти у нотаріальній формі договір купівлі-продажу будинку, визначений попереднім договором, задоволенню не підлягає.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредито рові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і спосо бом забезпечення виконання зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК України, про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і по вертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору грошові кошти є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки вищевказана грошова сума сплаченого ним авансу.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

На підставі всього вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6) про стягнення сплаченого авансу за попереднім договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6) про визнання дійсним договору та зобов'язання вчинити певні дії про - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді

С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко