Провадження № 2/638/2465/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року суддя Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова знаходиться дана цивільна справа.

23.01.2015 року до суду через канцелярію надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить відповідачу у межах заявлених позовних вимог по справі.

Клопотання обґрунтовує тим, що незастосування заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки ніяких доходів у відповідача немає.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає її необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Так, загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки позивачем не надано даних про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя Д.В. Цвірюк