АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/721/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М.М.,

з участю: адвоката ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року по справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_7, третя особа - УМВС України в Черкаській області про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -

в с т а н о в и л а :

05 жовтня 2014 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22 липня 2006 року №69 дск ОСОБА_7 з 1 вересня 2006 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання університету.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі НАВС), яка є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ.

29 листопада 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом УМВС України в Черкаській області та відповідачем укладено Договір №Чк-39 про підготовку фахівця у КНУВС (далі Договір), відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від дальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року, відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом КНУВС від 18 червня 2010 року № 463 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста, після чого, відповідно до умов договору направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Черкаській області. Таким чином, навчальним закладом умови Договору виконано у повному обсязі.

Наказом УМВС України у Черкаській області від 11 жовтня 2010 року №1314 відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни згідно з п.64 «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

За цієї умови, відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_7 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 22 231грн.03 коп. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь Національної академії внутрішніх справ кошти в сумі 22 231 грн.03 коп. в рахунок погашення витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_7 навчався за рахунок коштів державного бюджету, умови договору, укладеного між ним та позивачем не виконав, а тому зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22 липня 2006 року №69 дск ОСОБА_7 з 1 вересня 2006 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання університету (а.с.11).

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі НАВС), яка є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ.

29 листопада 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом УМВС України в Черкаській області та відповідачем укладено Договір №Чк-39 про підготовку фахівця у КНУВС (далі Договір), відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від дальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі (п.2.3.6 Договору).

Зокрема, відповідно до п.2.1.3 Договору виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

З 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року, відповідно до умов Договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг(а.с.9).

Наказом КНУВС від 18 червня 2010 року № 463 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с.12). Після одержання диплома спеціаліста, відповідно до умов договору, ОСОБА_7 направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Черкаській області.

Таким чином, навчальним закладом умови Договору виконано у повному обсязі.

Лейтенант міліції ОСОБА_7 після закінчення Київського національного університету внутрішніх справ був призначений на посаду дільничного інспектора міліції СДІМ Корсунь-Шевченківського РВ ГУМВС.

Згідно наказу №1314 від 11.10.2010 року Головного Управління МВС України в Черкаській області, за порушення службової дисципліни та відмови від проходження служби, звільнено з органів внутрішніх справ за ст.64 п. «Є» Положення (за порушення дисципліни) лейтенанта міліції ОСОБА_7, дільничного інспектора міліції СДІМ Корсунь-Шевченківського РВ ГУМВС (а.с.13).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Згідно довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ та доданих до неї довідок розрахунку фактичних витрат, розмір зазначених витрат становить 22 231,03 грн. Саме вказану суму позивач просить стягнути з відповідача, так як відповідно до п.4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Крім того, п. 4.2 Договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат з відповідними видами забезпечення, згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка звільнена із органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни та відмови від проходження служби.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313 "Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України" (далі - Постанова).

Відповідно до ст. 1 Порядку визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;

- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно зі ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, Головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник - Головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа - курсант.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку.

Отже, спір у справі, яка розглядається, випливає з договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються Цивільним кодексом України(Ухвала ВСУ від 28.07.2010р).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору .

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який порушив зобов'язання , має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст.623 ЦК).

Відповідно до норми ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказує позивач і про це встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умови договору, так як відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання 18.06.2010 року (звільнений 11.10.2010 року).

Розрахунок витрат на утримання відповідача здійснено відповідно до вище названого Порядку, в п.2 якого також зазначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Тому посилання апелянта у скарзі на необґрунтованість стягуваної суми є безпідставними, інших розрахунків, які б спростовували надані позивачем, відповідач не надав.

В апеляційній скарзі представник відповідача також вказує як на підставу скасування рішення - не застосування судом трирічного строку позовної давності, який, на його думку, позивачем пропущений без поважних причин.

Статтею 257 ЦК визначено загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушене право щодо невиконання умов договору, укладеного між НАВС та відповідачем ОСОБА_7, позивач дізнався з листа УМВС України в Черкаській області №14/12-1745 від 17 червня 2014 року (а.с.8).

Тому при подачі позовної заяви 03.10.2014 року позивачем строк звернення до суду не пропущений.

При цьому колегія зауважує, що суд вірно вказав у рішенні на строк дії Договору, примірник якого залишився у позивача, де в п.7.6 його зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє весь період навчання та на протязі трьох років з дати призначення особи на посаду замовником.

Що стосується зауважень в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів про надання відповідачу можливості добровільного відшкодування витрат на його навчання, то вони також є безпідставними. Відповідач є стороною Договору від 29.11.2007 року, про умови якого йому відомо, проте, після звільнення з органів внутрішніх справ він їх (умови) не виконав - питання про повернення коштів на відшкодування фактичних витрат на підготовку в добровільному порядку перед позивачем не ставив ні до звернення позивача до суду, ні після. На даний час, коли справа знаходиться в суді з 03.10.2014 року, будь-які кошти відповідачем не відшкодовані.

В п.1.1. Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого Наказом від 14.02.2008, № 62, вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС, засновані і діють згідно із законодавством України, реалізовують відповідно до наданої ліцензії (ліцензій) освітньо-професійні програми підготовки фахівців за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечують навчання, виховання та професійну підготовку осіб з урахуванням нормативних вимог у галузі вищої освіти з метою задоволення освітніх потреб особи, суспільства і держави, а також здійснюють наукову і науково-технічну діяльність.

Відповідно до п.1.5. Положення, ВНЗ є юридичними особами, мають власний статут, прапор, символіку (емблему, нарукавну вишивку), відокремлене майно, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатки із зображенням Державного Герба України і свого найменування, від свого імені набувають майнових і особистих немайнових прав, мають обов'язки, є позивачами та відповідачами у суді.

Наведеним вище спростовуються посилання апелянта у скарзі на те, що Національна академія внутрішніх справ є неналежним позивачем у даній справі.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року по справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_7, третя особа - УМВС України в Черкаській області про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладіОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :