Номер провадження: 22-ц/785/1536/15
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансові Перспективи" в особі Папірович Оксани Іванівни на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року,

встановила:

У травні 2014 року позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору звернувся до суду з вказаним позовом та просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2за кредитним договором № 0 від 20.10.2008 року у розмірі 63843,03 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014 року складає 790731,74 грн., перед позивачем звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ "Дельта Банк" вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за ПАТ "Дельта Банк" право власності на нерухоме майно, однокімнатну квартиру № 259, загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться у будинку №13 який розташований по вулиці Генерала Бочарова у місті Одеса; виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідача ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, дані про яких внесенні до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи; зобов'язати відповідача передати ПАТ "Дельта Банк" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбаченіпостановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку представник ПАТ "Дельта Банк" - ТОВ "Фінансові Перспективи" Папірович О.І. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20.10.2008 року між АКІБ "Укрисббанк" (що на підставі рішення загальних зборів акціонерів змінило назву на ПАТ "Укрисббанк") та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 43200 дол. США та зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 22.10.2029 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 20.10.2008 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

08.12.2011 року ПАТ "Укрисббанк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк".

У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 63 843,03 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014 року є еквівалентом 790 731,74 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Зобов'язання, відповідно до ст. 526 ЦК України, повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом - ст. 611 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 42 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Разом з тим, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнового поручителя у вказаній квартирі, загальна площа якої становить 35,5 кв.м., та відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника або майнового поручителя, дія мораторію поширюється до встановлених правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Крім того, ЦПК не передбачено вирішення позову та задоволення позовних вимог щодо невизначеного коло осіб.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ПАТ "Дельта Банк" у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансові Перспективи" в особі Папірович Оксани Іванівни відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева