У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області «Міськводоканал», третя особа - Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області «Міськводоканал» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від

12 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області «Міськводоканал» (далі - КВП «Міськводоканал») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 1 листопада

2010 року на підставі наказу в.о. генерального директора № 121-п від

28 жовтня 2010 року він був прийнятий на посаду першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал».

Із 22 листопада 2010 року його не допускали до робочого місця у зв'язку зі зверненням Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до суду з позовом про визнання дій протиправними і скасування наказу № 121-п від 28 жовтня 2010 року.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 грудня 2010 року дії в.о. генерального директора КВП «Міськводоканал» щодо прийняття наказу № 121-п від

28 жовтня 2010 року та затвердження посадової інструкції першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал» визнано неправомірними, наказ № 121-п від 28 жовтня 2010 року скасовано.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року зазначена постанова Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області скасована, провадження у справі закрито.

Посилаючись на викладене й на те, що його до теперішнього часу не допускають до роботи, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив поновити його на роботі на посаді першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал», зобов'язати відповідача допустити його до роботи, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 190 055 грн 75 коп. та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал».

Стягнуто з КВП «Міськводоканал» на користь ОСОБА_3

190 055 грн 75 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та

5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінено, а саме: зменшено розмір середнього заробітку до 173 914 грн 52 коп. та розмір морального відшкодування до 500 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі КВП «Міськводоканал» просить рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивача, який в установленому законом порядку був прийнятий на роботу, незаконно не допускали до робочого місця тривалий час, за який йому має бути виплачено середній заробіток.

Апеляційний суд фактично погодився з такими висновками суду першої інстанції, зменшивши при цьому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розмір морального відшкодування.

Проте, з такими висновками судів погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що наказом № 121-п від 28 жовтня 2010 року в.о. генерального директора КВП «Міськводоканал» ОСОБА_3 був прийнятий на посаду першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал» та був ознайомлений із посадовою інструкцією, затвердженою також в.о. генерального директора КВП «Міськводоканал».

Згідно з ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 17 листопада 2010 року за заявою Дніпродзержинської міської ради Дніпровської області було вжито заходів забезпечення адміністративного позову й зупинено дію наказу в.о. генерального директора КВП «Міськводоканал» № 121-п від 28 жовтня

2010 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_3.».

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 27 грудня 2010 року задоволено позов Дніпродзержинської міської ради Дніпровської області й дії в.о. генерального директора КВП «Міськводоканал» щодо прийняття наказу № 121-п від

28 жовтня 2010 року та затвердження посадової інструкції першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал» визнано неправомірними, наказ № 121-п від 28 жовтня 2010 року скасовано.

Вказана постанова скасована ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року, провадження у справі закрито у зв'язку з непідсудністю справи адміністративному суду.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_104/ed_2014_08_07/pravo1/KD0001.html?pravo=1> трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T087100?edition=1991_03_20>, на <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T087100?edition=1991_03_20> визначений строк <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/VS92011>, встановлений за погодженням сторін або таким, що укладається на час виконання певної <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T087100?edition=1991_03_20> роботи <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/FIN59409><http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T087100?edition=1991_03_20>

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи (ч. 4 ст. 24 КЗпП України).

Отже, законом передбачено порядок укладення трудового договору й необхідні його умови, при прийнятті відповідного працівника на роботу.

Заперечуючи проти позову, КВП «Міськводоканал» зазначало, що підприємством негайно було виконано заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 31 жовтня 2013 року та поновлено позивача з 17 листопада 2010 року на посаді першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал» відповідно до наказу № 441-к від 4 грудня 2013 року (а.с. 90, т. 2). У подальшому заочне рішення від 31 жовтня 2013 року було скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку, однак позивач залишився працювати на підприємстві. Рішенням Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 12 лютого 2014 року

ОСОБА_3 було поновлено на роботі на посаді першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал». Відповідно до судового рішення від 12 лютого 2014 року дію наказу № 441-к від 4 грудня 2013 року було зупинено та видано новий наказ № 54-к від 12 лютого 2014 року про поновлення позивача на роботі на раніше займаній посаді. ОСОБА_3 з

25 січня 2014 року до 17 лютого 2015 перебував у щорічній основній відпустці, а 18 лютого 2014 року написав заяву про звільнення його з

24 лютого 2014 року за згодою сторін, на підставі якої було видано наказ про припинення трудового договору (контракту) від 24 лютого 2014 року за

№ 10-з.

Отже, на час розгляду даної справи, на виконання рішення

Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 31 жовтня 2013 року, позивача було поновлено на роботі наказом від

4 грудня 2013 року, який 12 лютого 2014 року було зупинено та видано новий наказ про поновлення на роботі, а 18 лютого 2014 року, після закінчення основної щорічної відпустки, ОСОБА_3 подано заяву про звільнення за згодою сторін.

Крім того, відповідач посилався на те, що ОСОБА_3 не надавав трудову книжку до підприємства, а записи в ній зроблені невідомою особою, а саме - підроблені. За фактом виявлення такої підробки підприємством було подану відповідну заяву до Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області, за якою відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. На час розгляду справи судами попередніх інстанцій досудове розслідування тривало, про що до суду першої інстанції відповідачем було надано лист № 478 від 20 січня

2014 року.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_336664/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1>).

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_11/ed_2014_12_28/pravo1/Z950108.html?pravo=1> який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_14/ed_2014_12_28/pravo1/Z950108.html?pravo=1> основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_336738/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_95/ed_2014_12_28/pravo1/Z950108.html?pravo=1> заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог

ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, заперечень відповідача належним чином не перевірили, не встановили, у який період позивача не було допущено до роботи і за яких обставин, не з'ясували порядок і розміри виплати заробітної плати першого заступника генерального директора КВП «Міськводоканал», й не перевірили, чи виконувалися фактично позивачем його посадові обов'язки та чи отримувалася ним заробітна плата, й, відповідно, в достатньому обсязі не визначилися з правовою нормою, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 про поновлення на роботі, суди не зазначили дати поновлення на попередній посаді та не врахували того, що наказ про його прийняття на роботу ніким не оскаржений та не скасований, крім того на час розгляду справи позивача було поновлено на роботі на підставі заочного рішення Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 31 жовтня 2013 року згідно з наказом від 4 грудня 2013 року, а в подальшому - наказом № 54-к від

12 лютого 2014 року, прийнятим на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 12 лютого 2014 року.

Отже, суди дійшли передчасного висновку щодо поновлення позивача на роботі, з урахуванням того, що наказу про його звільнення немає, позивач повинен був приходити на роботу, а у разі встановлення судами факту незабезпечення ОСОБА_3 робочим місцем з вини відповідача (а.с. 44, 45, т. 1), судам слід було з'ясувати, чи не є такий період часом простою не з вини працівника й, відповідно, нараховуючи оплату, слід було керуватись положеннями ч. 1 ст. 113 КЗпП України, якою визначено порядок оплати за час простою не з вини працівника.

Крім того, судам слід було перевірити період нарахування позивачу відповідних виплат заробітної плати з урахуванням того, що

ОСОБА_3 із вересня 2012 року знаходився під вартою в СІЗО (а.с. 43 т. 1), та з 24 лютого 2014 року його було звільнено із займаної посади за згодою сторін.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки судами при їх ухваленні допущено порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області «Міськводоканал» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області «Міськводоканал», третя особа - Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук