Провадження № 22-ц/780/1144/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
Категорія 1 05.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Заступника Броварського міжрайонного прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромінвестгруп", треті особи: Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, інспекція архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Рожівська сільська рада Броварського району Київської області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромінвестгруп", треті особи: Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, інспекція архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Рожівська сільська рада Броварського району Київської області про визнання права власності, в якому посилався на те, що 07.11.2005 року між ним та ТОВ "Укрпромінвестгруп" укладено інвестиційний договір на будівництво житлового будинку, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався своїми або залученими силами і засобами збудувати, ввести в експлуатацію будинок, розташований на ділянці АДРЕСА_1 загальною площею 400 кв. м, згідно до умов договору, проектно-кошторисної документації, яка входить до складу будинків, що будуються на АДРЕСА_1 та передати його замовнику/інвестору у власність на умовах даного договору.

Всупереч договірних відносин відповідач не виконав зобов'язання за даним договором, внаслідок чого до цього часу будинок не зданий в експлуатацію, документи, необхідні для оформлення права власності на будинок, в державних органах позивач не отримав.

Тому вважає такі дії відповідача грубим порушенням права власності і звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 400 кв.м, з якої житлова площа складає 159,6 кв.м, службова площа - 238,6 кв.м, згідно технічного паспорту, виданого КП КОР "Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 13.12.2012 року, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2014 року позов задоволено.

У апеляційній скарзі заступник Броварського міжрайонного прокурора Київської області, яку подав в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що будинок побудовано ТОВ "Укрпромінвестгруп" відповідно до складеної проектної документації, однак зобов'язання щодо введення цього будинку в експлуатацію не виконані, невиконання умов інвестиційного договору порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, право на яке він набув у встановленому законодавством України порядку.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ч. 2 та ч. 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

За змістом ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 6 ст. 23 та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій", який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Статтею 28 зазначеного Закону передбачено проектну документацію на будівництво, а статтею 29 передбачено дозвіл на виконання будівельних робіт, яким є документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтею 30-1 цього Закону передбачено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, яке здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

За змістом ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Встановлено, що 07.11.2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Укрпромінвестгруп" укладено інвестиційний договір № 31/2 на будівництво житлового будинку, відповідно до умов п. 2.1, 3.1 та 5.1 якого відповідач зобов'язався своїми або залученими силами і засобами збудувати, ввести в експлуатацію будинок, розташований на ділянці АДРЕСА_1 загальною площею 400 кв. м, згідно до умов договору, проектно-кошторисної документації, яка входить до складу будинків, що будуються на АДРЕСА_1 та передати його замовнику/інвестору у власність на умовах даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач всупереч вимогам вищезазначених норм матеріального права та ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що у нього виникло право власності на спірний житловий будинок.

З урахуванням наведеного, оскільки в даному випадку право власності у позивача на спірний об'єкт нерухомого майна виникає з моменту прийняття його в експлуатацію та з моменту державної реєстрації, а доказів на підтвердження цих обставин він суду не надав, то колегія суддів вважає, що у нього не виникло право власності на нерухоме майно і підстав для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, на зазначене уваги не звернув, і дійшов безпідставного висновку про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника Броварського міжрайонного прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромінвестгруп", треті особи: Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, інспекція архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Рожівська сільська рада Броварського району Київської області про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: