Справа № 684/471/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року смт. Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Сегіна І.Р.

з участю

секретарів Кушнірук Н.В.,

ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5, ,

розглянувши цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог Відділу Державної виконавчої служби Старосинявського районного управління юстиції про визнання правочину недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Старосинявського районного суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог Відділу Державної виконавчої служби Старосинявського районного управління юстиції про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 27.12.2014 р., укладеного між до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Позов обґрунтований тим, що ухвалою Старосинявського районного суду у справі № 684/580/14-ц від 05.09.2014 р. про забезпечення позову ОСОБА_2 було накладено арешт на все майно ОСОБА_6 При цьому рішенням суд у вказаній справі було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 80064,63 грн. боргу за борговою розпискою. Проте, відповідачі з метою збереження спільного майна та ухилення від виконання рішення суд 684/580/14-ц, уклали договір про поділ майна подружжя від 27.12.2014 р., за умовами якого ОСОБА_7 не набув нічого, а ОСОБА_3 набула у приватну власність все майно, яке було набуте ними під час перебування у шлюбі. Враховуючи те, договір про поділ майна подружжя від 27.12.2014 р. був укладений всупереч арешту всього майна ОСОБА_6, позивач посилаючись на ч. 5 ст. 203 ЦК України, просив визнати вказаний договір недійсним.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та додатково послався на вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України при обґрунтуванні своїх вимог.

ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, проте надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_9 та її представник заперечила в судовому засіданні проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пославшись при цьому на те, що частка ОСОБА_6 у спільному майні не виділялась, а тому звернення стягнення на спільне майно є недопустимим, індивідуальне майно боржника не арештовувалось, поділ майна подружжя не є відчуженням майна боржника, а також незрозуміла правова підстав визнання договору недійсним.

Представник ВДВС в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити, посилаючись на те, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання своїх обоязків.

Розглянувши матеріали позову, дослідивши докази у справі та оглянувши матеріали цивільної справи № 684/580/14-ц, вислухавши сторін та учасників спору, суд встановив наступне.

Ухвалою Старосинявського районного суду у справі № 684/580/14-ц від 05.09.2014 року про забезпечення позову ОСОБА_2, яка є чинною на даний час, було накладено арешт на все майно ОСОБА_6

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Старосинявського районного управління юстиції на підставі вказаної ухвали суду накладено арешт на все невизначене майно, що належить ОСОБА_6, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №44867161 від 24.09.2014 року.

Рішенням Старосинявського районного суду від 23.09.2014 року по вказаній справі задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою та стягнуто з ОСОБА_6 83200 грн. боргу та судовий збір в сумі 845,60 грн., а всього 84045,60 грн.

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Старосинявського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа №684/580/14-ц від 23.09.2014 року було відкрито виконавче провадження та постановлено стягнути з ОСОБА_6 84045,60 грн., що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №45847856 від 15.12.2014 року.

07.10.2015 р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Старосинявського РУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про зведення в єдине виконавче провадження чотирьох постанов ВДАІ про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави штрафів у розмірі 510,0 грн., 520,0 грн., 510,0 грн., 510,0грн, а також виконавчого листа Старосинявського районного суду від 22.08.2014 р. про стягнення на користь ОСОБА_10 80000,0 грн. 800,0 грн., виконавчий лист Старосинявського районного суду від 15.11.2014 р. про стягнення на користь ОСОБА_2 83200,0 грн. та 845,60 грн.

27.12.2014 року відповідачі уклали договір про поділ майна подружжя, набутого у спільну сумісну власність (п. 2), за умовами якого ОСОБА_7 не набув нічого (п.3), а ОСОБА_3 набула у приватну власність все майно (п.4), яке вказане у договорі та було набуте ними під час перебування у шлюбі. При цьому у договорі (п. 2.1) наведено перелік майна, яке підлягає поділу.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Враховуючи те, що договір про поділ майна подружжя від 27.12.2014 р., за яким відбулось відчуження частки ОСОБА_8, був укладений всупереч чинному арешту всього майна відповідача - ОСОБА_6, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Заперечення представника відповідача та відповідача про те, що відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19.05.2010 року у справі №6-17630св09 поділ спільного майна подружжя, який відбувся на підставі оспорюваного правочину, не є відчуженням, суд вважає безпідставним, оскільки обставини справи, викладені в зазначеній ухвалі ВС України, відрізняються від обставин даної справи. При цьому суд вважає, що факт відступлення відповідачами при поділі спільного сумісного майна від засад рівності часток, набуття ОСОБА_9 всього майна та відповідно не набуття ОСОБА_8 нічого, свідчить про факт відчуження ОСОБА_8 частки у майні, набутому за час шлюбу. Також заперечення відповідача про те, що індивідуально визначене майно боржника ОСОБА_11 не арештовувалось не знаходять свого підтвердження, оскільки старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Старосинявського районного управління юстиції на підставі ухвали Старосинявського районного суду у справі № 684/580/14-ц від 05.09.2014 року про забезпечення позову накладено арешт на все невизначене майно, що належить ОСОБА_6

На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про поділ майна подружжя від 27.12.2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старосинявський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сегін І. Р.