Справа № 545/974/15-ц
Провадження № 2/545/657/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Блажієвської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до адвоката ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання договору про надання правової допомоги і додаткових угод недійсними, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору про надання правової допомоги та додаткових угод недійсним та стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 04.11.2014 р. Також було укладено додаткові угоди між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зокрема угоду про гонорар від 06.11.2014 р., угоди про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 14.11.2014 р. та від 19.11.2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач та його представник зазначили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах (та/або за клопотанням) ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги від 04.11.2014р., згідно якого адвокат приймає на себе зобовязання на представництво та захист у кримінальному провадженні на стадії дізнання, досудового розслідування, досудового слідства, судового провадження у першій інстанції, судового провадження з перегляду судових рішень, провадження у суді касаційної інстанції, провадження у Верховному Суді України № 0000049 (ч. 3 ст. 204 КК України).

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено угоду про гонорар від 06.11.2014 року, згідно якої гонорар адвоката за надання правової допомоги (не включаючи оплату за участь у проведенні слідчих дій) на стадії досудового розслідування кримінального провадження 0000049 згідно договору від 04.11.2014 року, укладеного між Адвокатом і дружиною Клієнта ОСОБА_3, який було погоджено Клієнтом , становить 10 000 (десять тисяч грн. 00 коп.) і є платою за готовність надати правову допомогу, збір та аналіз інформації (доказів) та надання консультацій. Підписуючи дану угоду сторони підтверджують факт сплати цього гонорару. Також у цій Додатковій угоді визначено розмір гонорару за надання правової допомоги під час проведення слідчих дій та інших заходів, від 1 години (500 грн.) до 8 годин (2000грн.)

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено угоду про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 14.11.2014 р., позивачем у порядку передоплати було оплачено витрати Адвоката, повязані з наданням правової допомоги Клієнту на стадії досудового розслідування кримінального провадження 0000049 згідно договору від 04.11.2014 року, укладеного між Адвокатом і дружиною Клієнта ОСОБА_3, який було погоджено Клієнтом , у розмірі становить 60 000 (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) (ці кошти не є гонораром). Підписуючи дану угоду сторони підтвердили факт сплати цього гонорару.

Адвокат, згідно цієї Угоди, має повернути сплачені за цією угодою кошти, тільки у разі, якщо не буде досягнуто по справі бажаного для Клієнта результату, яким вважається звернення до суду з обвинувальним актом за частиною 1 статті 204 КК України, неповідомлення Клієнту про підозру, закриття кримінального провадження відносно Клієнта, звільнення Клієнта від кримінальної відповідальності.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено угоду про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 19.11.2014 року, адвокат ОСОБА_2 про те, що Клієнт у порядку передоплати оплачує витрати Адвоката, повязані з наданням правової допомоги Клієнту на стадії досудового розслідування кримінального провадження 0000049 згідно договору від 04.11.2014 року. Підписуючи дану угоду сторони підтвердили факт сплати цього гонорару.

Адвокат, згідно цієї Угоди, має повернути сплачені за цією угодою кошти, тільки у разі, якщо не буде досягнуто по справі бажаного для Клієнта результату, яким вважається не звернення до суду з обвинувальним актом за статтею 204 КК України з обвинуваченням відносно ОСОБА_5, неповідомлення згаданій особі про підозру за статтею 204 КК України за обставинами згаданого провадження; закриття згаданого кримінального провадження відносно згаданої особи; звільнення згаданої особи від кримінальної відповідальності. Примітка: згадана особа може бути свідком у згаданому провадженні.

Позовні вимоги про визнання договору та додаткових угод недійсними та стягнення коштів позивач обґрунтовують таким чином.

Позивачем було передано відповідачу кошти у розмірі 95 000 грн., що підтверджується угодами від 04.11.2014 р., 14.11.2014 р., угода від 19.11.2014 р.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як підставу для задоволення позову, позивач посилається на ст. 203, 216, 628, 638, 901, 902, 903, 905 ЦК України, ст. 19, 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 17, 21 «Правил адвокатської етики». Позивач також вважає необхідним застосування аналогії закону, зокрема ст. 2, 10, 18, 19, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач та його представник в судовому засіданні свої вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні в позовній заяві.

Позивач у поясненнях звернув увагу на те, що згідно угоди від 14.11.2014 року, адвокат має повернути сплачені за цією угодою кошти, тільки у разі, якщо не буде досягнуто по справі бажаного для Клієнта результату, яким вважається звернення до суду з обвинувальним актом за частиною 1 ст. 204 КК України. Однак, згідно обвинувального акту, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 204 КК України. Тобто, даний результат не є бажаним, згідно умов угоди.

Представник позивача повідомив, що адвокат ОСОБА_2 діяв недобросовісно. Зокрема, представляв дії слідчого, як власне досягнення, хоча жодних доказів адвокатом здобуто не було, не було також подано жодного клопотання чи іншого документа в інтересах ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду свої заперечення, у яких зокрема, зазначив, що позивач до нього з вимогою про повернення коштів не звертався. Однак, чинним законодавством України для даного виду спірних правовідносин не передбачено обовязкового застосування процедур досудового врегулювання спору.

Відповідач адвокат ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України.

Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачем в судовому засіданні було доведено факт укладання договору про надання правової допомоги від 04.11.2014р., а також додаткових угод до нього від 06.11.2014р., від 14.11.2014р., від 19.11.2014р.

Відповідно до зазначених додаткових угод, сторони визнають факт передачі коштів у загальному розмірі 95 000 грн. Крім того, позивачем було надано квитанцію про сплату адвокату ОСОБА_2 1500 грн. за надані послуги.

Відповідачем не підтверджено факту надання послуг, а також здійснення будь-яких витрат, повязаних з виконанням доручення. Суду не було надано акту (актів) наданих послуг, звіту про використання коштів на видатки, повязані з виконанням доручення, або інших доказів зі сторони відповідача.

Під час судового розгляду, за клопотанням відповідача, судом було зроблено запит до органу досудового розслідування, а також витребувано матеріали кримінального провадження. Під час судового розгляду судом було досліджено письмові матеріали, які надійшли у відповідь на запити суду, а також матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0000049 відносно ОСОБА_1

Згідно відповіді т.в.о. заступника начальника СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_6 від 27.05.2015р., адвокатом ОСОБА_2 надавалась правова допомога ОСОБА_1

-10.11.2014р., 06.01.2015р., 16.01.2015р. - під час відібрання пояснень,

-23.01.2015р. під час вручення підозри та проведення допиту підозрюваного (з 10 год. 15 хв. до 11 год. 30 хв.),

-30.01.2015р. о 10 год. 15 хв. вручено змінену підозру, з 17год. 15 хв. до 17 год. 45 хв. допит підозрюваного ОСОБА_1,

-31.01.2015р. з 13 год. 43 хв. до 14 год. 50 хв. ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, вручення обвинувального акту та реєстру.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги під час проведення слідчих дій та інших заходів, встановлених угодою про гонорар, суд враховує кількість витраченого адвокатом часу та його вартість таким чином:

-10.11.2014 р. 1 година, 500 грн.;

-06.01.2015 р. 1 година, 500 грн.;

-16.01.2015 р. 1 година, 500 грн.;

-23.01.2015 р. від 1 до 2 годин, 900 грн.;

-30.01.2015 р. від 1 до 2 годин, 900грн.;

-31.01.2015 р. від 1 до 2 годин, 900 грн.,

всього 4200 грн.

Зокрема, відповідно до Угоди про гонорар від 06.11.2014 р., гонорар адвоката за готовність надати правову допомогу, збір та аналіз інформації (доказів) та надання консультацій клієнтом ОСОБА_1 було передано адвокату 10 000 грн. Будь-яких дій адвокат не вчиняв, і не зобовязаний був вчиняти. За цією Угодою клієнт заплатив кошти за готовність адвоката надати правову допомогу. Будь-яких відомостей про те, що адвокат збирав докази, аналізував їх, або надавав консультації позивачу, відповідачем не надано. Тобто, отримавши кошти в розмірі 10 000 грн., адвокат ОСОБА_2 не надав клієнту ОСОБА_1 жодних послуг, крім тих, інформація про які міститься у відповіді т.в.о. заступника начальника СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_6 від 27.05.2015р.

Відповідно до Угоди про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 14.11.2014 року, клієнтом ОСОБА_1 передано адвокату ОСОБА_2 кошти у розмірі 60 000 грн. на витрати, повязані з виконанням доручення. Відповідачем не надано жодних доказів того, що кошти ним були витрачені на потреби, повязані з виконанням доручення, або повязані з наданням правової допомоги.

Згідно умов додаткової угоди про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 19.11.2014 р., відповідачем було отримано від позивача кошти у розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч грн. 00 коп.). Відповідачем не надано жодного доказу, що кошти ним були витрачені на потреби, повязані з виконанням доручення, або повязані з наданням правової допомоги.

Частини 1, 3 і 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до вимог ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено що зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Правовідносини між позивачем та відповідачем також регулюються Правилами адвокатської етики.

Стаття 17 Правил адвокатської етики встановлює загальні вимоги до змісту угоди про надання правової допомоги. Зокрема, в угоді про надання правової допомоги в будь-якому випадку мають бути визначені: зміст доручення: яка саме правова допомога має надаватися за угодою і де вона має надаватись; розмір гонорару, порядок його обчислення (фіксована сума, погодинна оплата) і внесення (авансування, оплата за результатом, тощо); розмір, порядок обчислення і внесення фактичних видатків, пов'язаних з виконанням доручення. Угода не повинна містити положень, що суперечать чинному законодавству та цим Правилам. Зокрема, забороняється включення в угоду з клієнтом положень про позбавлення його права стягнення шкоди, заподіяної неналежним виконанням адвокатом прийнятого доручення, або про обмеження такого права.

Згідно ст. 21 Правил адвокатської етики, забороняється давати клієнту запевнення і гарантії стосовно реального результату виконання доручення, прямо або опосередковано сприяти формуванню у нього необгрунтованих надій, а також уявлення, що адвокат може вплинути на результат іншими засобами, окрім сумлінного виконання своїх професійних обов'язків.

П. 1 угоди про гонорар від 06.11.2014р. встановлено, що гонорар адвоката за надання правової допомоги (не включаючи оплату за участь у проведенні слідчих дій) на стадії досудового розслідування кримінального провадження 0000049 згідно договору від 04.11.2014 року, укладеного між Адвокатом і дружиною Клієнта ОСОБА_3, який було погоджено Клієнтом , становить 10 000 (десять тисяч грн. 00 коп.) і є платою за готовність надати правову допомогу, збір та аналіз інформації (доказів) та надання консультацій. Підписуючи дану угоду сторони підтверджують факт сплати цього гонорару.

Суд приходить до висновку, що зміст угоди суперечить чинному законодавству України в частині визначення гонорару, як плату за готовність надати правову допомогу, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

В угоді про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 14.11.2014р. міститься положення про те, що клієнт (позивач) у порядку передоплати оплачує витрати Адвоката, повязані з наданням правової допомоги Клієнту на стадії досудового розслідування кримінального провадження 0000049 згідно договору від 04.11.2014 року, укладеного між Адвокатом і дружиною Клієнта ОСОБА_3, який було погоджено Клієнтом, у розмірі становить 60 000 (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) (ці кошти не є гонораром).

Адвокат, згідно цієї Угоди, має повернути сплачені за цією угодою кошти, тільки у разі, якщо не буде досягнуто по справі бажаного для Клієнта результату, яким вважається звернення до суду з обвинувальним актом за частиною 1 статті 204 КК України, неповідомлення Клієнту про підозру, закриття кримінального провадження відносно Клієнта, звільнення Клієнта від кримінальної відповідальності.

Додатковою угодою про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 19.11.2014р., клієнт у порядку передоплати оплачує витрати Адвоката, повязані з наданням правової допомоги Клієнту на стадії досудового розслідування кримінального провадження 0000049 згідно договору від 04.11.2014 року, укладеного між Адвокатом і дружиною Клієнта ОСОБА_3, який було погоджено Клієнтом , у розмірі становить 25 000 (двадцять пять тисяч грн. 00 коп.) (ці кошти не є гонораром).

Підписуючи дану угоду сторони підтверджують факт сплати цього гонорару. Адвокат, згідно цієї Угоди, має повернути сплачені за цією угодою кошти, тільки у разі, якщо не буде досягнуто по справі бажаного для Клієнта результату, яким вважається не звернення до суду з обвинувальним актом за статтею 204 КК України з обвинуваченням відносно ОСОБА_5, неповідомлення згаданій особі про підозру за статтею 204 КК України за обставинами згаданого провадження; закриття згаданого кримінального провадження відносно згаданої особи; звільнення згаданої особи від кримінальної відповідальності.

В угодах від 14.11.2014р. та від 19.11.2014р. не вказано, які саме витрати є необхідними для виконання доручення, а повернення коштів адвокатом (відповідачем) клієнту (позивачу) ставиться у залежність від кваліфікації дій обвинуваченого слідчим по кримінальному провадженню. Крім того, цим пунктом відповідач фактично дає клієнту запевнення і гарантії стосовно реального результату виконання доручення, прямо або опосередковано сприяє формуванню у нього необгрунтованих надій, а також уявлення, що адвокат може вплинути на результат іншими засобами, окрім сумлінного виконання своїх професійних обов'язків. В цих частинах угоди суперечать ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 17, 21 Правил адвокатської етики, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про визнання угод недійсними.

Крім того, в угодах від 14.11.2014р. та від 19.11.2014р. містяться положення про те, що адвокат має право використовувати кошти на власний розсуд, не звітуючи про це перед клієнтом. В цих частинах угоди суперечать ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 17, 21 Правил адвокатської етики, ст. 10, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Вказані пункти угод містять в собі істотні порушення чинного законодавства України, а тому суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову та визнання даних угод недійсними.

Визнання правочину (угоди) недійсним є одним зі способів захисту цивільного права, відповідно до ст. 16 ЦК України.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд також приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, з врахуванням сум, сплачених позивачем та кількості і вартості наданих відповідачем послуг позивачу, розмір коштів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 92 300 грн.

Стосовно позовних вимог про врахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд також приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, з розрахунку суми основного боргу у розмірі 92 300 грн.

Суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору про надання правової допомоги від 04.11.2014 р., так як він не містить положень, що суперечать чинному законодавству України, був укладений в інтересах позивача, був ним пізніше погоджений під час підписання угоди про гонорар, а також частково виконаний відповідачем. Тому в цій частині суд відмовляє позивачеві у задоволенні позову.

Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 3/4 від сплачених позивачем судових витрат у розмірі 1445 грн. 40 коп. Тобто, стягненню підлягають судові витрати з відповідача на користь позивача у розмірі 1084 грн. 05 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 628, 638, 901, 902, 903, 905 ЦК України, ст. 19, 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 17, 21 «Правил адвокатської етики» ст. 10, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 -215, 218, 224-226, 292 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Угоду про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 14.11.2014р. визнати недійсною.

Додаткову угоду про оплату видатків (витрат), повязаних з виконанням доручення від 19.11.2014р. визнати недійсною.

Угоду про гонорар від 06.11.2014р. визнати частково недійсною.

Застосувати наслідки недійсності правочину ст. 216 ЦК України та стягнути з відповідача, адвоката ОСОБА_2 (адреса реєстрації: Полтавська область, Полтавський район, с. Тахтаулове, вул. Річкова, 5, ідентифікаційний номер 0) на користь позивача, ОСОБА_1 основного боргу 92 300 грн. 00 коп., трьох процентів річних за користування коштами в розмірі 674 грн. 52 коп. та інфляційних втрат в розмірі 11606 грн. 52 коп., а всього 104 581 грн. 04 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача, адвоката ОСОБА_2 (адреса реєстрації: Полтавська область, Полтавський район, с. Тахтаулове, вул. Річкова, 5, ідентифікаційний номер 0) на користь позивача, ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1084 грн. 05 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк

Суддя: ОСОБА_7