АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/142/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними , -

в с т а н о в и л а :

23 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними, посилаючись на те що, що згідно державних актів на право власності на землю серії ЯИ № 785254 та ЯИ № 785255 їй належать земельні ділянки загальною площею 4,55 га.

Позивач зазначає у позові, що 01 серпня 2011 між нею та відповідачем ДП «Агрофірма «Іскра» було укладено договори оренди землі, строком на 10 років з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2021 року, відповідно до умов яких вищевказані земельні ділянки перейшли у користування відповідача.

Позивач вказує, що при укладенні договорів не було додержано вимог ст. 638 ЦК України, згідно якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зі змісту договорів оренди землі від 01 серпня 2011 року вбачається, як вважає позивач, що вони не містять ряду істотних умов, передбачених ст.15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Тому позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із даним позовом та просила визнати договори оренди землі від 01 серпня 2011 року, укладені між нею та ДП «Агрофірма «Іскра», зареєстровані в міськрайонному управлінні Держкомзему в м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області 02 квітня 2012 року за № 07106 та 07107 недійсними.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне та необґрунтоване, судом неповно з'ясовано обставини справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильність дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6

Рішення від 21 травня 2014 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ДП «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними відмовлено, переглядалась в апеляційному порядку та було залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року.

19 листопада 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про визнання договорів оренди землі недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні договору не було допущено порушення та не відсутні істотні умови договору, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а інших випадків, встановлених договором або законом, які б слугували підставою визнання договору недійсним, судом не встановлено. Позивачем та її представником не надано суду жодного доказу на підтвердження мотивації позовних вимог щодо відсутності в оспорюваному договорі істотних умов, які б слугували підставою визнання його недійсним, а доводи позивача в цьому питанні ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів не може повністю погодитись з даним висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону, так як судом залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право та не встановлено, чи дійсно порушуються права позивача, чи містять оспорювані договори істотні умови, на відсутність яких посилається позивач, та чи привезло це у випадку їх відсутності до порушення прав позивача, оскільки не вказано, в чому саме полягає порушення законних прав позивача, як орендодавця із обґрунтування її позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 785254 та серії ЯИ № 785255 від 17 травня 2010 року позивачу ОСОБА_6 належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5900 га та 0,9600 га, які розташовані на території Новодмитрівської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області.

01 серпня 2011 року між ОСОБА_6 та ДП «Агрофірма «Іскра» укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 10 років : з 01 вересня 2011 по 01 вересня 2021 року, які зареєстровані 02 квітня 2012 року в міськрайонному управлінні Держкомзему в м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області за № 00710 та № 07107.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_6 посилалася на те, що укладені між нею та відповідачем ДП «Агрофірма «Іскра» договори оренди землі не містять ряду істотних умов, передбачених ст.15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (чинній на день укладення договорів оренди) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно 14, 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час укладання спірних договорів оренди, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З урахуванням вищезазначених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд першої інстанції повинен був установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-78цс13, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Однак, доводи позивача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 щодо відсутності вказаних ними істотних умов договору не повністю відповідають дійсним обставинам справи, встановленим судом, оскільки посилання, що договір не містить кадастрового номеру, місця розташування та розміру земельної ділянки є безпідставними, так як на момент підписання договору оренди 01.08. 2011 року діюча редакції ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не передбачала такої істотної умови як кадастровий номер земельної ділянки. Місце розташування земельної ділянки згідно п. 1 договору визначено в державному акті та зазначено, що земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Новодмитрівської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області поле № 001, контур № 001, а пунктом 2 визначено, що передається земельна ділянка площею 3, 5900 га.

Під час розгляду справи представником відповідача надано кадастрові плани земельних ділянок, в яких зазначено кадастрові номери земельних ділянок, які були передані в оренду.

Розділом 4 договорів оренди землі п. 9 визначено орендну плату, умови її індексації та порядок її внесення і перегляду і вказано, що орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 4, 5 % від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки, обумовленої п. 2. 5 договору за кожен рік оренди, обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься в строк до 31 грудня поточного року оренди.

Пунктом 13 обумовлено, в яких випадках переглядається раз на рік розмір орендної плати, а п. 14 визначено розмір пені 0, 02 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається із матеріалів справи, що відповідач добросовісно виконує свої зобов'язання за спірними договорами, вчасно виплачує орендну плату, позивач не має претензій щодо невчасної виплати орендної плати, як і не зверталася до відповідача з клопотаннями щодо зміни розміру орендної плати. Посилання представника позивача, що договори не містять відомостей по визначення нормативно - грошової оцінки земельної ділянки, та на момент підписання договору розмір орендної плати невизначений є безпідставними та спростовуються даними договору оренди. Оцінка земель визначається технічною документацією з оцінки земель відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про оцінку земель « та не залежить від волі сторін договору , а тому посилання представника позивача на дату « 26 січня 2012 року» в довідці, як на порушення прав позивача є необґрунтованим і безпідставним.

Із змісту договорів оренди від 01 серпня 2011 року (а. с. 5-8), а саме п. 17, яким передбачаються умови збереження стану об'єкта оренди, не визначено конкретно такі умови, але колегією суддів приймаються до уваги доводи представника відповідача, що ці умови регулюються земельним законодавством відповідно до ст.163 ЗК України, іншими Законами, нормативно - правовими актами, тому сторони при укладенні договору виходили з того, що врегулювання умов збереження стану об'єкта оренди на законодавчому рівні є достатнім та не потребує додаткових умов, які було б необхідно зазначати в договорі.

Отже, оскільки умови збереження стану об'єкта оренди визначаються чинним законодавством України і в договорі можуть бути лише відтворені або конкретизовані, то якщо сторони спеціально не визначили умови збереження стану земельної ділянки, яка передана в оренду, вважається, що сторони погодились із такими умовами, що встановлені законодавством.

Позивач ОСОБА_6 не вказує, в чому саме полягає порушення її права як орендодавця відсутністю в договорах оренди особливих умов збереження стану об'єкта оренди та має можливість звернутися до відповідача з пропозицією про внесення необхідних на її думку змін до умов договору.

Умови і строки передачі земельних ділянок в оренду передбачені розділом 6 договорів, п. 20 яких визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у строк однієї доби після державної реєстрації цих договорів за актом їх приймання передачі.

Представник позивача посилається, що державна реєстрація вищевказаних договорів була проведена 02 квітня 2012 року, а 03 квітня 2012 року сторонами були складені та підписані акти приймання-передачі землі (а. с. 35, 36), що він вважає також порушенням прав позивача, так як в передбачений термін позивач акти - приймання - передачі не підписувала. Однак, в чому саме полягає порушення права позивача підписанням акту приймання - передачі землі в квітні 2012 року, не вказується та не обґрунтовується представником позивача.

Також представник позивача вказує, що в договорі оренди земельної ділянки не визначено таку істотну умову як передачу в заставу та внесення земельної ділянки до статутного фонду права оренди.

Колегія суддів погоджується з тим, що дійсно відсутня вказана умова в договорах оренди між сторонами, але відсутність такої умови не є підставою для визнання договору недійсним, з огляду на таке.

Згідно до п.п.14, 15 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договорів оренди землі) до набрання чинності законом «Про обіг земель сільськогосподарського призначення», але не раніше 01 січня 2016 року, внесення права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств забороняється. На такий же строк забороняється укладення угод щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення та передбачено, що угоди ( у тому числі і довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю - продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток ( паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту в частині їх купівлі - продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток ( паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення ( посвідчення ).

За таких обставин неможливо вважати, що у вказаних двох договорах оренди землі відсутні умови щодо передачі права оренди земельної ділянки до статутного капіталу (фонду ) господарських товариств та передачі у заставу, оскільки передача права оренди земельної ділянки до статутного капіталу (фонду ) господарських товариств та передача об'єкта оренди у заставу були прямо заборонені законом на момент укладення цих договорів оренди земельних ділянок та частково на строк їх дії до січня 2016 року. Домовленість сторін у договорах оренди землі щодо можливості передачі права оренди земельних ділянок до статутного капіталу (фонду ) господарських товариств та в заставу при наявності прямої заборони на такі дії ЗК України суперечила б вимогам закону.

Колегія суддів дійшла висновку, що саме по собі встановлення судом відсутності у договорі оренди земельних ділянок окремих умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», не є достатньою та безспірною підставою для застосування судом способів захисту цивільних прав або інтересів, а саме - визнання правочину недійсним. Для визнання недійсними в судовому порядку договорів оренди землі необхідна наявність кількох складових : відсутність у договорі оренди істотної умови, та, як наслідок, порушення у зв'язку з цим прав та законних інтересів орендодавця, а також наявність причинно - наслідкового зв'язку між цими складовими.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін , інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України визначена диспозитивність цивільного судочинства : суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві відсутнє посилання в обґрунтування заявлених вимог на відсутність в договорах оренди землі, укладених сторонами істотних умов, так як позивач не довела належними доказами порушення в дійсності її прав у зв'язку з відсутністю в договорах оренди землі вказаних нею істотних умов, та в чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Всупереч даної норми закону, суд першої інстанції в своєму рішенні не навів висновків про те, чи містять оспорювані договори істотні умови, на відсутність яких посилається позивач та чи призвело, у випадку їх відсутності, таке порушення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ДП «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :