АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Боярській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення коштів, сплачених за договором оренди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення коштів сплачених за договором оренди.

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 також подала до суду відповідну заяву, в якій просила накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що вказана квартира належить відповідачу на праві власності та, враховуючи недобросовісне ставлення останньої до договірних відносин між сторонами, виконання позитивного рішення суду може бути утрудненим.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогампроцесуального закону та про постановлення нової, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, не з'ясував всіх обставини справи та не взяв до уваги доказів того, що зазначена квартира належить на праві власності відповідачу.

_______________________________________

Справа № 752/15629/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1471/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_3, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, та не надано доказів на підтвердження того, кому на праві власності належить вказана квартира.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 надано суду лише копії попереднього договору від 31 січня 2014 року та договору оренди від 10 лютого 2013 року.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, а також не наведено належних та допустимих доказів в обґрунтування доводів про те, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Доводи апелянта щодо не взяття судом до уваги доказів, які підтверджують факт належності на праві власності квартири АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3, зокрема попереднього договору та договору оренди, не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними та не беруться до уваги колегією суддів, оскільки із вказаних документів не можливо встановити власника зазначеної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду та є безпідставними.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко