Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді Тимощука О.Я.
при секретарі Грібінчак К.П.
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Рівненський ливарний завод» про стягнення заборгованої заробітної плати,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ЗАТ «Рівненський ливарний завод» про стягнення заборгованої заробітної плати.
В обґрунтування позову позивач пояснив, що 28 лютого 2013 року на підставі наказу № 16 а від 28 лютого 2013 року звільнений із ЗАТ «Рівненський ливарний завод» з посади заступника головного інженера з технічної частини за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з ліквідацією підприємства. В порушення ч. 1 ст. 116 КзПП України його письмово не повідомлено роботодавцем про нараховані суми, належні при звільненні. В день звільнення з ним не проведено виплати належних при звільненні розрахункових сум, порушена вимога Галузевої угоди на 2010 - 2011 роки(п. 4.2.4.) - «не допускати звільнення працівників без забезпечення їм погашення боргів із виплати заробітної плати».
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить позов задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.
Суд вважає зібраних по справі доказів достатньо, тому розглядає справу в заочному порядку у відсутності представника відповідача, за згоди позивача.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.
Оскільки відповідачем - ВАТ «РЛЗ» розрахунок по виплаті заробітної плати при звільненні не проведений, то це є підставою для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі.
Суд прийшов до висновку, що підлягає задоволенню вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи вимоги ст. 237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з того, що відповідачем ЗАТ «Рівненський ливарний завод» допущено порушення законодавства про працю, які виразилися в незаконній та тривалій невиплаті позивачу належному йому розрахунку на день звільнення у зв'язку з ліквідацією підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП, тобто встановлено наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіюванні, оскільки внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, втрати життєвих зв»язків, пов»язаних з необхідністю протягом довгого часу витрачати сили та час на захист його порушеного права.
При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм п. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України та пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалий характер, приходить до переконання, що на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення із відповідача - ЗАТ «Рівненський ливарний завод» 1000 (одна тисяча) гривень моральної шкоди.
Керуючись ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 232, ст. 237-1 КЗпП, ст. ст.60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод» в дохід держави 243 гривень 60 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Тимощук О.Я.