Справа № 446/227/14 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/783/376/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 125728 (сто двадцять п"ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. заборгованості, 500 (п"ятсот) грн. моральної шкоди, 5600 (п"ять тисяч шістсот) грн. витрат на правову допомогу та 1257,28 грн. сплаченого судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що суд неповно з"ясував обставини справи та помилково вважав доведеними ті обставини, які є недоведеними.

Зокрема, стверджує, що суд не в повній мірі з"ясував обставини, які існували при написанні розписки, а також такий важливий факт, що позивач не міг пояснити коли та якими частинами передавав їй гроші. Судом не було враховано, що розписка не відповідає вимогам ч.3 ст.203 ЦК України, якою передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Звертає увагу, що дана обставина не оспорювалась позивачем, а суд взагалі не звернув на це уваги. Стягуючи пеню, суд не обґрунтував чим керувався при обрахунку даної суми. Також вказує на те, що позивач не надав доказів, які б обгрунтували завдання йому моральної шкоди, а суд задовольнив позов не дослідивши жодного доказу, який би підтверджував завдання такої. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та пояснення його представника адвоката ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до розписки відповідачки ОСОБА_4 від 26.07.2013 року остання отримала у позивача ОСОБА_2 114 497,00 грн. у борг та зобов"язувалася такий повернути безпроцентно на протязі року з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року, повертаючи щоденно по 400 грн. (а.с.15).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відтак, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Про наведене вище зазначається у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 року.

Доказів того, що розписка написана під примусом, погрозою судами не здобуто, а відповідачкою ОСОБА_4 не представлено.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановляючи рішення, судом першої інстанції правомірно застосовано індекс інфляції, стягнено відсотки за користування грошовими коштами.

Однак, колегія суддів не погоджується із рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди , оскільки по справах зазначеної категорії між фізичними особами така не стягується.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах- суб"єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Завищеною у відношенні до мінімальної заробітної плати є стягнення в сумі 5600 грн. в користь адвоката за надання правової допомоги, який брав участь у судових засіданнях в якості представника 56 хвилин.

Відомості про те, що адвокат ОСОБА_3 був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні.

Колегія суддів із врахуванням проведених розрахунків затрат часу на підготовку позовної заяви в суд, за надання консультацій та з врахуванням часу участі в судових засіданнях визначає стягнення в користь адвоката в сумі 2 ( дві) тисячі гривень.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає до скасування, в частині стягнення грошових витрат за надання правової допомоги таке слід змінити, зменшивши суму відшкодування.

В решті рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.п.2,3, 309 ч.1 п.4,314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Кам"янка- Бузького районного суду Львівської області від 06.08.2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди.

Рішення Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.08.2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 5600 гривень змінити та ухвалити в цій частині нове рішення згідно якого стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 2 (дві) тисячі гривень витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин