Справа № 463/682/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4846/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи:27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Фейір К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "ОТП Банк" про визнання кредитних договорів частково недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку 15 червня 2015 року оскаржив позивач - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі просить рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального права, оскільки пропуск позовної давності нею пропущено з поважних причин.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Одночасно від ОСОБА_3 09 вересня 2015 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що за станом здоров"я вона не в змозі прибути в судове засідання, однак, будь-яких доказів про незадовільний стан здоров"я останньою до клопотання не долучено.

Оскільки явка сторін в суді апеляційної інстанції не є обов"язковою, докази які б можна було визнати поважними для відкладення розгляду справи не представлено, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для ухвалення законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів вважає за необхідне клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи відхилити та продовжити розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 05.09.2007 року укладено кредитний договір № ML-601/26/2007 та 19.10.2007 року укладено кредитний № ML-601/41/2007, за якими позивач отримала кредит. Після укладання договору ОСОБА_3 набула статусу позичальника. Договір був укладений добровільно та у відповідності до норм ЦК України.

Як вбачається із п. 4 ч. 2 договорів, які за змістом є ідентичні, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах визначених у договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім вищезазнанченї пені додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн., у разі прострочення 30 календарних днів - штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач скориставшись своїм правом, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строку позовної давності з приводу визнання частково недійсними положення кредитних договорів від 05.09.2007 та від 19.10.2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивач істотно пропустила строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем. При цьому, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б служили підставою для переривання та зупинення перебігу строку позовної давності.

З такими висновками колегія суддів погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Статтею257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й дати, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення

Одночасне стягнення з учасника відповідних правовідносин, який порушив зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки - видами штрафних санкцій, тобто у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

При цьому, у Постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011 підтверджений висновок про правомірність одночасно стягнення пені та штрафу за порушення грошового зобов'язання.

Таким чином, сторони не обмежені в реалізації права передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору і не суперечить статті 61 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що позивачу були відомі до укладення кредитних договорів правові наслідки невиконання покладених на неї зобов'язань, однак будучи вільною виборі контрагента в укладенні договору, все ж таки дані договори уклала та взяла на себе відповідні зобов'язання, при цьому, банк виконав свої зобов'язання щодо надання позивачу кредиту. Тому, у суду відсутні правові підстави визнання недійсними вищезазначених пунктів кредитних договорів

На момент укладення кредитного договору № ML-601/26/2007 та кредитного договору №ML-601/41/2007, їх умовами було передбачено, що Банк надає Позичальнику кредит, у передбачуваній договором валюті та розмірі із зазначенням відсоткової ставки, які остання зобов"язалася повернути у визначений строк, а також інші істотні умови Кредитного договору.

Згідно п. 1.4 кредитного договору № ML-601/26/2007 та кредитного договору №ML-601/41/2007, з підписанням цього договору Сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за Кредит, встановлене п. 1.4 (з підпунктами) цього договору, повністю відповідає волевиявленню Сторін. Сторони цим також підтверджують, шо вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за Кредит та окремими елементами цього договору, а відтак, покликання апелянта на той факт, що про порушення свого права позивач по справі дізналася лише у 2012 році, після ознайомлення з рішенням Конституційного суду України, яке вказало на поширення на кредитні правовідносини Закону України "Про захист прав споживачів" є безпідставними і надуманими.

Так як кредитний договір №ML-601/26/2007 укладено 05.09.2007 року, а кредитний договір №ML-601/41/2007 укладено 19.10.2007 року, відповідно з цього моменту позивачу стало відомо про істотні умови договору, загальний строк позовної давності якого сплив відповідно 05.09.2010 року та 19.10.2010 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та підставно застосував строк позовної давності до згаданих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

Н.П. Крайник