Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/350/15 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко Н.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Онищенко Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди.

У позові зазначала, що 23 вересня 2013 року відповідач в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду грубо порушувала громадський порядок, образливо висловлювалась на її адресу та чіплялась до неї. За даним фактом відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності. Своїми неправомірними діями відповідач принизила її честь, гідність, поширила про неї недостовірну інформацію у присутності осіб, які були у приміщенні суду, спричинивши моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати порушенням особистого немайнового права на повагу честі та гідності, яке сталося внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача; визнати інформацію, розповсюджену 23.09.2013 року відповідачем в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду відносно неї недостовірною; зобов'язати відповідача принести вибачення їй у присутності свідків; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 6000 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано порушенням особистого немайнового права ОСОБА_4 на повагу честі та гідності, яке сталося внаслідок неправомірної поведінки 23 вересня 2013 року ОСОБА_3 в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду, під час якої ОСОБА_3 порушуючи громадський порядок образливо висловлювалась на адресу ОСОБА_4 та чіплялась до неї.

Визнано інформацію, розповсюджену 23 вересня 2013 року ОСОБА_3 в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області відносно ОСОБА_4 недостовірною.

Стягнуто з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

На підставі ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту образливих висловлювань ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 23 вересня 2013 року в приміщенні суду, визнав таку інформацію відносно ОСОБА_4 недостовірною та стягнув на користь останньої моральну шкоду у розмірі 2000грн.

Проте з таким вирішенням справи повністю погодитись не можна виходячи з такого.

Судом встановлено, що 23 вересня 2013 року в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_3 образливо висловлювалась на адресу ОСОБА_4

Вищевказані обставини встановлені постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2014 року, яке було змінено постановою апеляційного суду Запорізької області від 20 березня 2014 року, у відповідності до яких ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП з призначенням стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З постанови суду про адміністративне правопорушення вбачається, що 23 вересня 2013 року в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_3, грубо порушуючи громадський порядок, образливо висловлювалась та чіплялась до громадян в громадському місці. ОСОБА_4 пояснювала, що ОСОБА_3 висловлювалась на її адресу образливими словами «дура, змія, тварюка, мразь»(а.с.8-11).

Доводи апеляційної скарги про заперечення факту образливих висловлювань ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 є безпідставними і такими, що спростовуються постановами суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, оскільки вказані постанови мають у вказаній справі преюдиціальний характер та звільняють позивача від доказування чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони ОСОБА_3

Слушними є твердження ОСОБА_3 про те, що суд визнаючи недостовірною розповсюджену ОСОБА_3 інформацію відносно ОСОБА_4 не оцінив характер такої інформації.

Згідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів, визначаючи характер висловлювань ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4, що мали місце 23 вересня 2013 року в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, оцінює їх як суб'єктивну думку відповідача висловлену в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь позивача і є підставою для покладання обов'язку відшкодувати моральну шкоду. Висновок суду про визнання такої суб'єктивної думки відповідача недостовірною є помилковими, як і додаткова констатація в резолютивній частині оскаржуваного рішення факту порушення особистого немайнового права позивача. Тому вказані вимоги позивача (додаткове встановлення факту в резолютивній частині рішення про порушення особистого немайнового права позивача та визнання інформації недостовірною) не підлягають задоволенню і рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачу завдано моральну шкоду приниженням її честі та гідності, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивача, а саме, порушення конституційного права на повагу до честі, гідності, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст. 28 Конституції України, та ст. ст. 270, 297 ЦК України.

Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням.

Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення - приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини - це неминучий супутник, соціальна "тінь" будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

Позивачем зазначено про завдання йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 6000грн.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 2000грн., суд першої інстанції врахував ступінь вини відповідача, яка, знаходячись у приміщенні суду, грубо порушуючи громадський порядок образливо висловлювалась на адресу позивача, глибину моральних страждань позивача, честь та гідність якої була принижена, що спричинило її моральні страждання. Посилання суду на те, що позивач була вимушена доводити свою невинуватість, захищати свою честь та гідність, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків є необґрунтованим. Тому, колегія суддів, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди буде розмір відшкодування у 500грн. Тому рішення суду в частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_4 здійснює активне переслідування ОСОБА_3 в соціальних мережах, розповсюджуючи ганебну інформацію, не є підставою для виправдання образливих висловлювань на адресу позивача, до яких вдалась відповідач у приміщенні суду 23 вересня 2013 року. Твердження ОСОБА_3 про те, що вона не допускала образливого ставлення до ОСОБА_4 та не порушувала громадського порядку не може бути взято до уваги колегією суддів з огляду на наявність постанови суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

У відповідності до вимог ч.5 ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні, а саме на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 підлягає до стягнення 243,60грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року по цій справі в частині додаткової констатації факту порушення особистого немайнового права ОСОБА_4 та визнання недостовірними образливих висловлювань, до яких вдалась ОСОБА_3 23 вересня 2013 року в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення, у тому числі щодо моральної шкоди, змінити в частині правового обґрунтування та розміру стягнення. Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 500 грн. (п'ятсот).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: