Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

при секретарі - Красилівському В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Як вбачається з уточненої позовної заяви від 29 січня 2015 року, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені договори позики, за якими позивачка передала у власність ОСОБА_2 14 січня 2013 року грошові кошти у розмірі 2 000 дол. США терміном до 28 лютого 2013 року, а 13 лютого 2013 року грошові кошти у розмірі 20 000 грн. терміном до 30 квітня 2013 року, про отримання яких відповідачка склала розписки.

Всупереч умовам домовленості, відповідачка зобов'язання щодо повернення коштів не виконала, позику ОСОБА_1 не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивачка просила стягнути з відповідачки на свою користь 2000 дол. США, що станом на 29.01.2015 р. становить 31738,89 грн., та 20 000 грн. боргу за двома розписками з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних, що разом становить 59609,97 грн. та 596,10 грн. судового збору.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідачка не повернула борг у добровільному порядку, просили стягнути борг у судовому порядку.

Відповідачка в судовому засіданні позов у заявленому розмірі з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення визнала, не заперечувала факт отриманням в борг від позивачки грошових коштів у розмірі 2000 дол. США та 20 000 грн..

Пояснила суду, що дійсно отримувала кошти та своєю рукою написала 2 розписки про їх отримання 14 січня 2013 року та 13 лютого 2013 року. Орієнтовно через півтора року після отримання коштів, під час зустрічі між собою сторін, відповідачка написала ще одну розписку на суму 36 000 грн. (з розрахунку 2000 дол. США по діючому на той момент курсу - 16000 грн. + 20000 грн.) та поставила дату 13 лютого 2013 року. В той же день, попередньо написані дві розписки від 14 січня 2013 року та 13 лютого 2013 року відповідачка перекреслила, однак їх оригінали залишила у позивачки ОСОБА_1 У зв'язку з наявністю третьої розписки просила суд при постановленні судового рішення убезпечити її від можливого подальшого стягнення боргу ще й за третьою розпискою, тоді як кошти за такою розпискою не передавалися та не отримувалися (а.с. 37).

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивачка передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 000 дол. США терміном до 28 лютого 2013 року. Про отримання коштів від позивачки відповідачка склала розписку (а.с.5).

13.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивачка передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20 000 грн. терміном до 30 квітня 2013 року. Про отримання коштів від позивачки відповідачка склала розписку (а.с.6).

Станом на день розгляду справи, борг ОСОБА_1 ОСОБА_2 не повернула, оригінали розписок зберігаються у позивачки, а відтак, права позивачки підлягають захисту судовим рішенням.

Відповідно до розписок, сума позики становить 2 000 дол. США, що станом на 29.01.2015 р. становить 31 738,89 грн. (курс НБУ 100 дол. США - 1586,94 грн.) та 20 000 грн..

Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, за період з 01 березня 2013 року по 29 січня 2015 року позивачкою було нараховано відповідачці 3% річних на суму 2000 дол.США, що склало 110,14 дол. США та становить 1747,86 грн. ( за курсом НБУ станом на 29.01.2015 року 100 дол. США = 1586,94 грн.) (а.с. 32).

Крім того, за розпискою від 13 лютого 2013 року на суму 20 000 грн. позивачкою за період з 01 березня 2013 року по 29 січня 2015 року було нараховано відповідачці 1050,41 грн. як 3% річних та 5072,81 грн. інфляційних нарахувань (а.с. 33,34).

Виходячи з того, що відповідачка не виконала умови укладеного з позивачкою договору позики, не повернула борг, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак про їх задоволення.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 потрібно задовольнити в повному обсязі та стягнути на її користь з ОСОБА_2 31 738,89 грн. боргу та 1747,86 грн. як 3% річних за розпискою від 14 січня 2013 року, а також 20 000,00 грн. боргу, 5072,81 грн. інфляційного збільшення та 1050,41 грн. як 3% річних за розпискою від 13 лютого 2013 року, що разом становить 59 609,97 грн.

Таких висновків суду не спростовує наявність написаної третьої розписки про нібито отримання ОСОБА_2 коштів у ОСОБА_1 у розмірі 36 000 грн. (яка була написана для заміни зобов'язань за першими двома розписками зобов'язанням за третьою розпискою), оскільки сторони підтвердили у судовому засіданні, що кошти за такою розпискою не передавались (а.с. 37), а відтак така розписка не припинила зобов'язань ОСОБА_2 щодо повернення коштів за попередніми двома розписками.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 596,10 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 526-530, 625, 1046 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2):

- за розпискою від 14 січня 2013 року борг в розмірі 31 738,89 грн. та 1747,86 грн. як 3% річних, що разом складає 33 486,45 грн.;

- за розпискою від 13 лютого 2013 року борг в розмірі 20 000,00 грн., 5072,81 грн. інфляційного збільшення та 1050,41 грн. як 3% річних, що разом складає 26 123,22 грн.,

а всього стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 59609,97 грн. заборгованості за розписками.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 596,10 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. В. Войтенко