АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4686/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 628/3474/15-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа : ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобов»язання за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

13 жовтня 2014 року представник Товариств з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «Факторинг Україна») звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19.02.2008 року, а саме : за тілом кредиту в розмірі 39084,01 доларів США, що еквівалентно 456110,39 грн., заборгованість за процентами у розмірі 4099, 47 доларів США, що еквівалентно 47840,81 грн. та нараховану пеню в розмірі 1 839 426, 70 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654, 00 грн.

Вказані позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) та правонаступником якого, на підставі укладеного між ним та Банком 29 червня 2010 року договору купівлі-продажу кредитного портфелю, є позивач та ОСОБА_3 було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти,шляхом перерахування на рахунок 37800,00доларів США, які зобов»язувалась повернути до 20.02.2013 року та щомісячно сплачувати кредит на відсотки за користування кредитом у розмірі FIDR + 4,49% річних.

Як на підставу дострокового стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором представник позивача, з посиланням на ст. 1050 ЦК України, зазначає на невиконання нею умов договору щодо щомісячного погашення кредиту та відсотків.

Як на підставу стягнення пені, представник позивача зазначає на вимоги пункту 3.1.1. ст. 3 частини 2 умов зазначеного кредитного договору, які передбачають сплату 1% від суми несвоєчасно виконаного забов»язання за кожен день прострочки.

Як на підставу солідарного стягнення зазначеної заборгованості за кредитним договором представник позивача зазначає, що 19 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого,останній як поручитель зобов»язаний разом із ОСОБА_3 відповідати за повне і своєчасне виконання нею за Кредитним договором її боргових зобов'язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов'язань.

ОСОБА_4 , не погодившись з первісним позовом позивача, 30.01.2015 року звернувся до суду з зустрічним позовом , в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, на підставі частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України, просив визнати припиненим договір поруки № SR-706/013/2008 від 19.02.2008 року , в його редакції від 18.06.2009 року та встановити строк припинення поруки 19 лютого 2010 року, у зв»язком зі спливом шестимісячного терміну від дня порушення зобов»язань за кредитним договором.

Зустрічні позовні вимоги обгрунтовував тим, що 19 лютого 2009 ним та Банком було укладено зазначений вище договір поруки, за умовами якого він поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитам договором № МГ-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року в сумі 37800,00 долларів США, укладеного із строком дії до 20 лютого 2023 року, а 18 червня 2009 року ним та Банком було укладено додатковий договір до зазначеного вище договору поруки, згідно до умов якого збільшився обсяг забезпечених ним зобов'язань до 39084,01 доларів США . В іншій частині зміст договору поруки від 19 лютого 2008 року залишився без змін та вказаний додатковий договір було підписано в зв'язку із реструктуризацією прострочені заборгованості за зазначеним кредитним договором у поточну.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що йому добре відомо, що прострочена заборгованість за кредитом виникла лище у 2008 році, у зв'язку з зростанням курсу долара США. Останній платіж і кредитом було внесено 17 липня 2009 року. З цього часу єдиний лист, який він отримав у 2010 році, це був лист про уступку права вимоги ТОВ «ОТП-факторинг» та протягом 2010-2014 років жодних письмових вимог або позовів він не отримував, а тому вважає, що строк пред'явлення кредитором до нього як поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів, має обчислюватися з моменту виникнення у кредитора права на вимогу про дострокове погашення кредиту, а тому вважає, що таке право у кредитора виникло у серпні 2010 року ( з моменту прострочення зоов»язань за кредитним договором) , а тому його порука припинилась з лютого 2010 року. Також зазначив,що його порука також є припиненою у зв»язку зі збільшенням Банком процентної ставки , згоди на яке він не надавав, при цьому зазначив, що на період підписання додаткового договору до 19.06.2009 року повинна була застосовуватись процентна ставка, розмір та вид якої визначено умовами додаткового договору до кредитного договору; на період з 19.06.2009 року по 19.11 2009 року фіксована процентна ставка в розмірі 10, 52 % та на період з 19.11.2009 року до повного виконання боргових зобов»язань за кредитним договором повинна використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі фіксованого відсотку 5,14% + FIDR , однак з такою редакцією кредитного договору він ознайомлений не був, та своєї згоди на підвищення відсотків не надавав (первісно цей відсоток складав FIDR + 4,49% річних).

Не погодившись з позовними вимогами позивача за первісним позовом , ОСОБА_3 30.01.2015 року, в особі представника ОСОБА_5, також звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати припиненими в повному обсязі її зобов»язання за вказаним кредитним договором . Як на підставу таких вимог представник позивача за зустрічним позовом ,з посиланням на вимоги ст.1050 ЦК України , ст. 251, 256, 257, 258, 260, 261 ЦК України , ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає , що у березні 2010 року ОСОБА_3 отримала вимогу Банку про дострокове погашення кредиту, відсотків і пені та з цього часу почався перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача за вказаним кредитним договором та на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом сплинув встановлений законом строк для пред»явлення до неї позивачем таких вимог.

Рішенням Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року позивачу за первісним позовом відмовлено в задоволенні зазначених позовних вимог. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Суд визнав поруку за зазначеним договором поруки в редакції 18 червня 2009 року припиненою та встановив строк припинення поруки з дня спливу шестимісячного терміну від дня порушення зобов»язання боржником (19 лютого 2010 року). Суд відмовив ОСОБА_3 у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг » задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує неправильним застосування до виниклих між сторонами правовідносин норм матеріального права та зазначає на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо спливу строку позовної давності як по вимогам позивача за первісним позовом щодо стягнення заборгованості за кредитом, так і щодо припинення поруки.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_5, та ОСОБА_4, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, при цьому представник ОСОБА_3 також зазначає, що за змістом апеляційної скарги, представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та відмови в задоволенні зустрічним позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не повинно переглядатись судом апеляційної інстанції.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з»явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд судом вказаної справи 25.06.2015 року о 14 год. 15 хв., так і про розгляд справи 09.07.2015 року о 15 год.45 хв., про що свідчать поштові повідомлення про вручення їй судових повісток (а.с. 228, 236). Про час та місце розгляду вказаної справи також був повідомлений і сам позивач за первісним позовом - ТОВ «ОТП Факторинг України», про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки ( а.с. 235) та про причини неявки в судове засідання не повідомлено.

За таких обставин та у відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглядини справу за відсутності представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні в судовому засіданні.

В ч.1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема вирішує такі питання як : чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалене у зазначеній справі судом першої інстанції рішення вимогам вказаних норм ЦПК України не відповідає, а тому на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Україна» та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3

При цьому , судова колегія вважає, що в апеляційній скарзі представник ОТП «Факторинг», вимагаючи скасування зазначеного рішення в повному обсязі та ухвалення у справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом , оскаржує вказане рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Оскільки ж, згідно оскаржуваного рішення, відмова в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом , пов»язана з задоволенням судом вимог позивачів за зустрічними позовами, а саме: ОСОБА_4 - в частині визнання припиненою поруки за зазначеним кредитним договором, а ОСОБА_3 - стосовно застосування до позовних вимог ТОВ «Факторинг Україна» в повному обсязі строків позовної давності, то судова колегія вважає безпідставними заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, щодо відсутності в апеляційній скарзі вимог щодо скасування рішення суду в частині вирішення судом питань по зустрічним позовним вимогам ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відмовляючи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів за первісним позовом заборгованості за зазначеним кредитним договором, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги частин 1 та 3 ст. 251, ст. 256-258, 260, частини 1 та 5 ст. 261 та ст. 1050 ЦК України, виходив з того, що позивач пропустив встановлений законом строк для пред»явлення вимог до ОСОБА_3 щодо повернення кредиту, відсотків та пені, посилаючись на те, що право ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач за первісним позовом, виникло з 11.04.20010 року, пред»явленням до ОСОБА_3 22.02.2010 року письмової вимоги про дострокове погашення кредиту, відсотків та пені за зазначеним кредитним договором, протягом 30 днів з дня отримання такої вимоги , яку ОСОБА_3 отримала 11.03.2010 року.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, визнаючи поруку за зазначеним договором поруки припиненою і визначаючи її припиненою 19 лютого 2010 року, суд першої інстанції , з посиланням на вимоги частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України, виходив як з того, що порука припинила свою дію внаслідок збільшення Банком обсягу відповідальності позивача за зустрічним позовом як поручителя, так і у зв»язку з пропуском позивачем за первісним позовом шестимісячного строку для пред»явлення до нього таких вимог з моменту виникнення у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних , суд першої інстанції , з посиланням на вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України , виходив з відсутності підстав для визнання її зобов»язань за вказаним кредитним договором припиненими, з підстав застосування до позовних вимог позивача за первісним позовом строку позовної давності, про застосування якого представником ОСОБА_3 зазначено у зустрічному позові.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна .

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що 19 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-706/013/2008 , відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 37800,00 доларів США на оплату комісії Банку та придбання нерухомого майна строком його остаточного повернення 20 лютого 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку плаваючої процентної ставки , яка складається з фіксованого відсотку 4,49% річних + FIDR.

Згідно до пункту 1.5.1 умов зазначеного кредитного договору, повернення відповідної частини Кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку Платежів.

Відповідно до пункту 7.2. умов цього договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов»язань по цьому Договору в повному обсязі( а.с. 7-15 ).

Таким чином, умовами зазначеного договору сторони встановили як строк дії договору-до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов»язань, так і строки зобов»язань зі щомісячними погашеннями платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягає виконанню 20 лютого 2023 року.

Згідно до вимог ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та обов»язки відповідно до договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору, який відповідно до умов договору діє до теперішнього часу, сторони встановили і строки виконання божником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів),що входить до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 19 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № SR-706/013/2008 , відповідно до умов якого ОСОБА_6 як поручитель зобов»язувався відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником своїх зобов»язань за зазначеним кредитним договором в повному обсязі та відповідати з Боржником як солідарні боржники щодо повернення кредитних коштів не пізніше 20 лютого 2023 року, сплатити відсотки пеню за прострочення повернення кредиту та штрафу за нецільове використання кредиту та визначили терміни, що «Кредитний договір» це Кредитний договір № ML-706/013/2008, укладений між Кредитором та Боржником, а «Боргові зобов»язання» - всі зобов»язання Боржника перед Кредитором по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають, згідно з положеннями Кредитного договору, як це визначено Кредитним Договором та описано в цьому Договорі. Під Борговими зобов»язаннями слід розуміти як повну їх суму, так і будь-яку їх частину ( а.с. 19-20).

18 червня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до зазначеного кредитного договору , пунктами 3.3. та 3.3. умов якого його сторонами було встановлено, що з 19 червня 2009 року до 19 листопада 2009 року для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка 10,58% річних, а на період з 19 листопада 2009 року до повного виконання боргових зобов»язань встановлена плаваюча процентна ставка , яка складається із фіксованого відсотку 5,14 % річних + FIDR ( а.с.16-18).

18 червня 2009 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено додаткових договір № 1 до зазначеного договору поруки , відповідно до умов якого сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до договору поруки та викласти в наступній редакції термін : «Кредитний договір», зазначивши , що «Кредитний договір № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року, укладений між Кредитором та Боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками , а також визначили зміни щодо розміру повернення основної суми кредиту , яка може скласти 39084,01 долар США та повернення кредитних коштів не пізніше 20 лютого 2023 року (пункти 1 та 2 умов додаткового договору).

В пункті 2.2.1. умов вказаного додаткового договору сторонами встановлено, що в разі зміни розміру Боргових зобов»язань після укладення цього Договору, такі Боргові зобов»язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору.

В пункті У1 його умов також встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов»язань по Договору поруки та Додатковому договору до нього ( а.с.24).

Судом першої інстанції також встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується , що правонаступником по вимогам Банку за вказаним кредитним портфелем є ТОВ «ОТП Факторінг Україна» (37-62) .

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що Банком 22.02.2010 року у зв»язку з порушенням ОСОБА_3 зобов»язань щодо щомісячного погашення кредиту та відсотків, останній була направлена досудова вимога щодо погашення кредиту в повному обсязі, відсотків та пені, та як зазначено ОСОБА_3 в зустрічному позові, таку вимогу вона отримала 3 березня 2010 року ( а.с. 133, 193).

Як свідчить наданий ТОВ «ОТП Факторинг Україна» розрахунок заборгованості за зазначеним вище кредитним договором, остання дата погашення тіла кредиту проведена ОСОБА_7 24.09.2008 року та загальний розмір заборгованості складає 39084,01 грн. При цьому, проценти за користування кредитними коштами нараховані позивачем за період з 19.06.2009 року по 29.06.2010 року в розмірі 4099, 47 доларів США, а пеня нарахована за період з 23.07.2013 року по 23.07.2014 року в розмірі 157619,72 долара США ( а.с.6).

Матеріали справи також свідчать про те, що ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесено 18.06.2009 року 800 доларів США, 19.06.2009 року 350,05 доларів США та 17 липня 2009 року 350,00 доларів США ( а.с.179-180), при цьому наданий позивачем розрахунок не містить даних про зарахування позивачем таких коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до вимог ст. 598 ЦК України, зобов»язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором, або законом. Припинення зобов»язння на вимогу однієї із сторін допускаються лише у випадках , встановлених договором або законом.

Зобов»язання припиняються виконанням, проведеним належним чином ( ст.599 ЦК України).

В частині 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

В правовій позиції Верховного Суду України , викладеній в Постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином, вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права, свідчать про те, що на момент звернення позивача до суду з зазначеним позовом, строк дії вказаного кредитного договору не закінчився та у зв»язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 своїх зобов»язань за вказаним кредитним договором , позивач скористався своїм правом , встановленим ч.2 ст. 1050 ЦК України щодо вимоги про повернення всіє частини непогашеного ОСОБА_3 тіла кредиту , а також передбачених умовами вказаного кредитного договору платежів, а саме: текучої заборгованості за відсотками за користування кредитом та встановленої пунктом пені.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права, а саме: не закінчення дії зазначеного вище кредитного договору та невиконання ОСОБА_3 його умов щодо щомісячного погашення тіла кредиту та відсотків за користування ним, свідчать про відсутність підстав вважати, що її зобов»язання за зазначеним кредитним договором припинили свою дію, а тому підстави для задоволення її зустрічних позовних вимог щодо припинення її зобов»язань за зазначеним кредитним договором , відсутні.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з 17 липня 2009 року, а з 19 листопада 2009 зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся до суду 13 жовтня 2014 року, включивши до позовних вимог, як вимоги щодо дострокового погашення тіла кредиту , так і заборгованості за відсотками за період 19.06.2009 року по 29.06.2010 року та у відповідності до пункту 3.1.1. ст. 3 частини 2 умов зазначеного кредитного договору, пені за період з 23.07.2013 року по 23.07.2014 року.

Між тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, позовні вимоги позивача за первісним позовом стосовно стягнення процентів за період з 19 червня 2009 року по 29 червня 2010 року та пені з 27 липня по 12 жовтня 2013 року, заявлені ним за межами встановлених зазначеними нормами ЦК України строків та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови ТОВ «Факторинг Україна» у позові в цій частині (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Тоді, як вимоги позивача за первісним позовом щодо достроково стягнення непогашеної частини тіла кредиту та пені в межах строку позовної давності (з 13 жовтня 2013 року по 23.07.2014 року) ґрунтуються на зазначених вище нормах матеріально права та умовах вказаного кредитного договору.

За таких обставин, суд першої прийшов до помилкового висновку щодо застосування до всіх позовних вимог позивача за первісним позовом строку позовної давності, виходячи зі зміни Банком ,зазначеною вище досудовою вимогою до ОСОБА_3 про повернення тіла кредиту в повному обсязі, відсотків та пені , які виникли на час звернення Банку з такою вимогою, строку виконання зобов»язань за кредитним договором та не звернув уваги, що строк дії протягом якого сторони можуть здійснити свої права та обов»язки відповідно до договору не закінчився ( ч.1 ст. 631 ЦК України).

Згідно до вимог ч.1 ст. 554 ЦК України, разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіальну) відповідальність поручителя.

В ч. 1 ст. 559 ЦК України, встановлено, що підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку основного зобов»язання не пред»явив вимоги до поручителя .

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчить позовна заява позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4., як на підстави припинення поруки за зазначеним кредитним договором, він посилається на збільшення Банком його зобов»язань за вказаним кредитним договором без отримання на це його згоди, та сплив шестимісячного строку з дня порушення боржником ОСОБА_8 своїх зобов»язань за кредитним договором.

Однак, як свідчить укладений між Банком та ОСОБА_4 додатковий договір № 1 від 18 червня 2009 року до договору поруки, сторони домовились, що в розділі визначення термінів «Кредитний договір, викладено в наступній редакції Кредитний договір № від 19 лютого 2008 року укладений між Кредитором та Боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками. У разі зміни розміру Боргових Зобов»язань після укладення цього Договору, такі боргові зобов»язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких договорів до цього договору пукти 1, 2.2.1. умов).

В правовій позиції, висловленої Верховним Судом України 05 лютого 2014 року у справі за № 152 цс 13, зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язанняя, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить частині першої статті 559 ЦК України.

Таким чином, дійшовши до висновку про відсутність згоди поручителя на збільшення відсоткової ставки та припинивши дію поруки на підставі ч.1 ст. 554 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що умови збільшення обсягу відповідальності поручителя визначаються умовами зазначеного вище додаткового договору поруки та погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності.

Є також такими, що не відповідають вимогам ч.4 ст. 559 ЦК України висновки суду першої інстанції щодо припинення поруки ОСОБА_4 у зв»язку зі спливом шестимісячного строку з дня припинення ОСОБА_3 виконання зобов»язань за кредитним договором для вимог позивача за первісним позовом щодо погашення заборгованості ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, оскільки строк виконання основного зобов»язання за кредитним договором не настав та закінчується 20 лютого 2023 року.

За таких обставин, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 , з визначених ним в позові підстав припинення поруки, задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 щодо припинення її зобов»язань за вказаним кредитним договором, а не з підстав застосування до вимог позивача за первісним позовом строку позовної давності, як це визначив суд першої інстанції.

Між тим, в правовій позиції висловленої Верховним Судом України 21.01.2015 року у справі № 6-190 цс-14, зазначено, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання й був зобов»язаний пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином , у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов»язання передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Таким чином, пред»явивши до ОСОБА_3 22.02.2010 року досудову вимогу про дострокове погашення тіла кредиту в повному обсязі та текучого заборгованості по процентам та пені ( а.с.193) ,Банк змінив строк виконання основного зобов»язаня , однак з вимогою до поручителя ОСОБА_4 щодо солідарного стягнення такої заборгованості позивач за первісним позовом, як правонаступник Банку, звернувсь, шляхом пред»явлення до нього позову, 13 жовтня 2014 року, тобто за межами, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред»явлення такої вимоги, що свідчить про припинення поруки та відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом щодо солідарного стягнення з ОСОБА_9 такої заборгованості.

Відповідно Правова позиція Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс 14, грошове зобов»язання має бути виконано у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах , встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Якщо в зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно-правовим актом.

За таких обставин, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Факторинг України » підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 438 604,81 грн., виходячи з наступного розрахунку: 39084,01 доларів США заявлених позивачем до сплати 1500 доларів США сплачених ОСОБА_3 (а.с.179-180) та не зарахованих позивачем в рахунок погашення заборгованості ,що складає 37 584,01 долар США та еквівалентно за курсом НБУ на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом 438 604,81 грн.

Згідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (пені, штрафу) може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Розмір пені нарахованої позивачем пені за період з 13 жовтня 2013 року по 23 липня 2014 року складає 1 441 305,6 грн., що значно перевищує розмір наявних у позивача збитків, і це у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України є підставою для зменшення її розміру до розміру наявних у позивача збитків та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача за первісним позовом такої пені в сумі 438 604,0 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, судова колегія, у відповідності до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України ст. 4 Закону України «Про судовий збір» , виходить з наступного.

Як свідчать матеріали справи при зверненні ТОВ «Факторинг України» до суду з зазначеним позовом, судовий збір в розмірі сумі 3654,00 грн. сплачений не був, про що свідчить відсутність такої квитанції в матеріалах справи та відсутність посилання на наявність такої квитанції позивачем в додатках до позовної заяви (а.с.4).

Матеріали справи також не містять доказів , які б давали підстави у відповідності до Закону України «Про судовий збір» для звільнення ТОВ «Факторинг Україна» про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Україна» підлягають задоволенню , яка складає третю частину заявлених ним позовних вимог.

Матеріали справи також свідчать про те, що при подачі апеляційної скарги ТОВ «Факторинг України» здійснив переплату судового збору за подачу апеляційної скарги, яка складає 609 грн. ( а.с.214).

За таких обставин, з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218,00 грн., а з ТОВ «Факторинг Україна» - в сумі 1827, 00 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Скасувати рішення Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року .

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованої за адресою : 61000, м. Куп»янськ, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» : місцезнаходження : 03680 м.Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 333 у регіональному відділенні АТ «ОТБ Банк » у м. Харкові, заборгованість за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19.02.2008 року: за тілом кредиту 438604,81 грн., пеню за період з 13 жовтня 2013 року по 27 липня 2014 року в сумі 438604,00 грн., а всього 877 208 ( вісімсот сімдесят сім тисяч двісті вісім) грн. 81 коп.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Стягнути з ОСОБА_3. Зареєстрованої за адресою: м. Куп»янськ, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» : місцезнаходження: 03680 м.Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 333 у регіональному відділенні АТ «ОТБ Банк » у м.Харкові на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1827, 00 грн..

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні зустрічних позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа : ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки .

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобов»язання за кредитним договором з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили..

Головуючий, суддя:

Судді :