Дата документу 16.06.2015
Справа № 320/5626/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

при секретарі - Діденко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

До Мелітопольського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

16 серпня 2012 року між сторонами було підписано договір позики відповідно до умов, які в ньому зазначені відповідачка повинна була передати позивачці в борг гроші в сумі 223804 грн., які остання згідно умов договору зобов'язалась повернути до 16 грудня 2012 року.

В забезпечення зобов'язання між сторонами був укладений договір іпотеки від 16 серпня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року договір іпотеки було визнано недійсним.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року вищезазначене рішення апеляційного суду скасовано, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року залишено в силі.

Позивачка вважає, що договір позики також необхідно визнати недійсним так як він укладений внаслідок помилки, введення позивачці в оману та внаслідок тяжких обставин і на вкрай невигідних для неї умовах.

09.09.11 року позивачка уклала договір позики з ОСОБА_3. Відповідно до умов цього договору позивачка взяла в борг грошові кошти в сумі 156800 грн., які зобов'язалась повернути до 9 вересня 2012 року. В забезпечення цього зобов'язання вона також уклала договір іпотеки належного їй будинку та земельної ділянки розташованих в смт. Кирилівка Якимівського району вул. Петровського буд. 30.

Станом на серпень 2012 року, як зазначає позивачка, вона опинилась в тяжкому (скрутному ) положенні, так як грошей для повернення позики в неї не було та вона могла втратити житловий будинок та земельну ділянку.

Для того, щоб перепозичити гроші для повернення позики ОСОБА_3 вона приблизно в березні 2012 року звернулась до Мелітопольського відділення ПАТ «Дельтабанк» з метою отримання довгострокового кредиту. У відділенні банку з нею, як зазначає позивачка, спілкувався працівник банку ОСОБА_4, який після неодноразових бесід та надання нею відповідних довідок в серпні 2012 року повідомив її, що в цей час банк не може видати кредит та необхідно чекати приблизно два місяці. Після цього ОСОБА_4 повідомив позивачку, що він може познайомити її зі своєю знайомою, яка може позичити гроші, а коли банк буде мати можливість видати їй кредит то ці гроші отримує ця жінка і позивачка не буду їй віддавати гроші, а буде сплачувати банку кредит тривалий час згідно графіку платежів. Після чого, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_4 познайомив її з відповідачкою.

ОСОБА_2 повідомила позивачку, що позичить їй гроші, але лише на чотири місяці та під заставу нерухомості. Так як належна позивачці нерухомість вже перебувала в іпотеці у ОСОБА_3, то 16 серпня 2012 року вона запросила до нотаріуса також і його.

16 серпня 2012 року в офісі у нотаріуса Левченко В.В. за адресою АДРЕСА_1, як зазначає позивачка, вона зустрілась з відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_3 та працівником банку ОСОБА_4 В присутності нотаріуса, ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 гроші в сумі 156 800 грн., а позивачці передала 36000 грн. Передача грошей проводилась в присутності нотаріуса. Після чого нотаріус підготував документи, а саме: припинив договір іпотеки укладений між позивачкою та ОСОБА_3 та посвідчив договір позики та договір іпотеки між позивачкою та ОСОБА_2 Підписуючи договір позики з ОСОБА_2 позивачка зазначає, що не усвідомлювала, що їй прийдеться повертати гроші в строк указаний в договорі. Цій помилці, як вказує позивачка, сприяла й присутність працівника банку - ОСОБА_4

Позивачка підкреслює, що вона помилилась, стосовно строків повернення позики, тому уклала цю угоди на вкрай невигідних для неї умовах, так як у неї не було жодних перспектив розрахуватись з ОСОБА_2 до 16 грудня 2012 року.

Позивачка стверджує, що в період вересень жовтень 2012 року, я передала працівнику банку ОСОБА_4 гроші в сумі 25500 грн., які він повинен передати ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за договором позики від 16.08.2012 року. Але через те, що ОСОБА_2 заперечує отримання грошей від ОСОБА_4 я звернулась з відповідною заявою до Мелітопольського міськвідділу міліції. Кримінальне провадження за моєю заявою зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0002277 від 29.05.13 року.

На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд визнати недійсним договір позики, укладений між сторонами 16 серпня 2012 року та посвідчений приватним нотаріусом Левченко В.В., реєстровий номер 1209 та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивачки в судове засідання з'явився, вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак від представника відповідача надійшла письмова заява згідно якої представник відповідача просить суд слухати справу у їх відсутність та надав письмові заперечення, згідно яких зазначено, що договір позики від 16.08.2012 р. позивачка уклала під впливом обману, помилки, а також тяжкої для неї обставини.

Так, договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений 09.09.2011 р. Кінцева дата повернення згідно позову, а також долученої копії договору позики від 09.09.11 р., встановлена до 09.09.2012 р.

Договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений 16.08.2012 р.

Тобто, як зазначає представник відповідача, між датами укладення нового договору позики та кінцевим терміном повернення коштів за першим договором позики був місяць часу. Цього терміну більш ніж достатньо для виваженого рішення і фактично позивачка не знаходилась в цейтноті.

Отже, як вказує представник відповідача, тяжких обставин для ОСОБА_1 не існувало насправді. За тяжкі обставини вона намагається видати власну недбалість та помилки від розрахунку одержання користі від отриманих за позикою коштів.

Отже, на думку представника відповідача, враховуючи, що цей позов не є поодиноким, а лише одним з багатьох позовів ОСОБА_1 та її сім'ї що спрямовані на нівелювання правочинів позики та іпотеки, вважаю, що основна мета - затягування часу і небажання розраховуватись по своїх зобов'язаннях.

Суд, вислухавши пояснення, дослідивши та проаналізувавши докази, надані сторонами по справі, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦКУ договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (надалі - Пленум №9 від 06.11.09) відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Згідно п. 20 Пленуму №9 від 06.11.09 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину

Відповідно до п. 20 Пленуму №9 від 06.11.09 правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

16 серпня 2012 року між сторонами було підписано договір позики відповідно до умов, які в ньому зазначені відповідачка повинна була передати позивачці в борг гроші в сумі 223804 грн., які остання згідно умов договору зобов'язалась повернути до 16 грудня 2012 року./а.с.5-6/

В забезпечення зобов'язання між сторонами був укладений договір іпотеки від 16 серпня 2012 року./а.с.11-16/

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року договір іпотеки було визнано недійсним./а.с.18-22/

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року вищезазначене рішення апеляційного суду скасовано, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року залишено в силі./а.с.35-39/

В позові вказані посилання на наявність тяжких обставин, що понудили позивачку звернутись до ОСОБА_2 за отриманням грошових коштів у позику, а саме, наявність зобов'язання позичальника перед іншою фізичною особою із передачею свого будинку в іпотеку у якості забезпечення виконання своїх зобов'язань.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, фактично в позові йдеться про помилку щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, а також висвітлюється помилка внаслідок власного недбальства позичальника.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, правочин між сторонами за цим позовом не може бути визнаний вчиненим під впливом обману, оскільки жодним доказом по справі не доводиться власне факт обману.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, посилання позивачки на те, що договір позики від 16 серпня 2012 року був укладений внаслідок помилки та введення в оману щодо істотних умов договору, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ані позивачкою ані її представником не надані жодні докази, які б підтверджували укладення вищезазначеного договору внаслідок помилки, введення її в оману та внаслідок тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Також, слід зазначити, що згідно умов договору ОСОБА_1 як сторона особисто засвідчила, що цей договір не укладений під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1047 ЦК України, ст.10,11, 60, 61, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною - відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В. Редько