У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,
суддів: Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
Завгородньої І.М., Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про встановлення способу і порядку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року та про відстрочку або розстрочку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, у якій просив установити спосіб і порядок виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 30 002 грн 72 коп., а також вирішити питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2013 року, у задоволенні заяви ОСОБА_6 про встановлення способу і порядку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року та про відстрочку або розстрочку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга має бути задоволена з огляду на наступне.

Відмовляючи ОСОБА_6, суди керувалися тим, що підстав для задоволення його заяви про встановлення способу і порядку та про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення згідно з вимогами ст. 373 ЦПК України не вбачається.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди порушили норми цивільного процесуального закону.

Згідно з матеріалами цивільної справи у лютому 2012 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 01 березня 2011 року між нею та ОСОБА_6 укладений договір доручення, відповідно до умов якого ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання надати послугу з продажу товарів довірителя за цінами, встановленими довірителем, і на виконання умов договору отримав товар на загальну суму 50 тис. грн. У подальшому від виконання умов договору відмовився, у ході проведення перевірки залишку товару було виявлено недостачу на загальну суму 30 002 грн 75 коп., яку просила стягнути з відповідача. Оскільки договором передбачено штрафні санкції у розмірі 100 % від загальної вартості пошкодженого або втраченого майна, просила також стягнути з відповідача штраф у розмірі 30 002 грн 75 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2012 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 30 002 грн 75 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просив установити спосіб і порядок виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року, а також вирішити питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року (а. с. 365).

Відповідно зо ст. 373 ЦК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток. У ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Тобто, належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, є розписка про отримання судової повістки.

Із матеріалів справи вбачається, що про судовий розгляд заяви 21 серпня 2013 року о 14 год. телефонограмами від 15 серпня 2013 року було повідомлено Червонозаводський ВДВС Харківського МУЮ та ОСОБА_7 (а. с. 370, 371). Будь-яких відомостей про повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Конверт із судовою повісткою про призначення справи до розгляду 17 вересня 2014 року о 10 год., направлений на адресу ОСОБА_6 повернувся до суду першої інстанції без вручення з поміткою «при доставці адресата не було вдома» (а. с. 378).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення заявника про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74−76 ЦПК України, чим, окрім іншого, порушено і вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод про доступ до правосуддя.

На вказані обставини, а також вимоги процесуального закону апеляційний суд уваги не звернув.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Т.О. Писана
Г.В. Юровська