Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/674/15 Головуючий у 1-й інстанції Моцний О.С.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.

Маловічко С.В.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної ради м. Донецька нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Селидівського міського суду Донецької області, з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної ради м. Донецька нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року ОСОБА_3 у прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначала, що заява про видачу судового наказу подана відповідно до вимог ст. 96 ЦПК України. Факт нарахування заробітної плати працівникові вказує на погодження роботодавця зі своїм обов'язком виплатити кошти за виконану роботу. Просить ухвалу судді скасувати, видати судовий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної в м. Донецьку ради, суддя послався на те, що із заяви та поданих документів вбачається спір про право. Проте, з яких саме поданих документів видно, що між заявником та боржником мається спір про право суддя не зазначив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як слідує із змісту заяви, ОСОБА_3.з 2011 року і до теперішнього часу працює у вказаному нею органі місцевого самоврядування - Ворошиловській районній раді м. Донецьку, про що до заяви була додана довідка з місяця роботи.

З 2014р. ОСОБА_4 не виплачувалась заробітна плата, у зв""язку з чим станом на 01.11.2014р. утворилась заборгованість у розмірі 8205,11 грн., про що до заяви була додана довідка про нараховану, але не виплачену зарплату.

Отже, з поданих ОСОБА_3 заяви та додатків до неї не відслідковується спір про право.

Зі змісту ухвали судді вбачається, що висновок про наявність спору про право ним зроблено на підставі тих обставин, що в якості боржника заявником зазначено Ворошилівську районну раду м. Донецька, яка є бюджетною установою та знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють своїх повноважень.

Проте, вказані обставини не свідчать про існування спору про право між працівником ОСОБА_3 та органом місцевого самоврядування, в якому вона працює, за наявності довідок з місця роботи та про заборгованість по заробітній платі, а лише вказують на визначену Тимчасовим порядком, затвердженим постановою КМУ від 07.11.2014р. № 595, процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям, здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, що не впливає на трудові правовідносини сторін.

Про вказане свідчить також заява Ворошиловської районної ради у м. Донецьку, спрямована до апеляційного суду Запорізької області, в який боржник визнає вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та не заперечує проти задоволення її заяви.

Таким чином, суддя безпідставно вважав, що між заявником і боржником існує спір про право, тому оскаржувана ухвала у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню із направлення матеріалів за заявою ОСОБА_3 на новий розгляд питання.

При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно видати судовий наказ, як просить апелянт, оскільки предметом перевірки є лише законність ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, так як заява про видачу судового наказу по суті місцевим судом не розглядалась.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_5 про видачу судового наказу скасувати. Матеріали за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд питання про відкриття наказного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: