Справа № 530/69/15-ц
Номер провадження 2/530/116/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Зіньківської міської ради Полтавської області про визначення часток у 1/2 частині жилого будинку та у спільній сумісній власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Зіньківської міської ради Полтавської області про визначення часток у 1/2 частині жилого будинку та у спільній сумісній власності на земельну ділянку.

Заслухавши позивачів, які підтримали позовні вимоги, представника відповідача, який позовні вимоги визнав в повному обсязі, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України "Правом власності є право особи на річ (майно), особа здійснює відповідно до закону за своєю волею..."

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов заявлено до Зіньківської міської ради Полтавської області, як до органу місцевого самоврядування - колишнього розпорядника приватизованої земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи "майна" за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини "майном" в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3, належить 1/2 частина житлового будинку на підставі свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 4 вересня 1997 року, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2, належить інша 1/2 частина житлового будинку на підставі договору дарування 1/2 будинку від 5 серпня 1997 р.

При передачі в дар 1/2 частини житлового будинку, дарувальником не визначено розмір часток обдарованих у подарованій 1/2 частині житлового будинку.

23 червня 2005 року рішенням 27 сесії 4 скликання Зіньківської міської ради земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1000 га, кадастровий номер :50:015:0516, передано у спільну сумісну власність співвласникам житлового будинку: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_1, має намір відчужити свою частку у праві на житловий будинок, але невизначеність часток між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як співвласників, в подарованій 1/2 частині житлового будинку перешкоджає у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Рєстраційної служби Зіньківського РУЮ Полтавської області за отриманням роз'яснення прав власника щодо розпорядження майном спільної сумісної власності. Їм надали письмову відповідь, згідно якої слідує, що без визначення часток у праві спільної сумісної власності здійснити реєстрацію права на частку в належній їм 1/2 частині житлового будинку та земельній ділянці під ним, немає правових підстав.

ОСОБА_1, звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори з заявою надати роз'яснення щодо посвідчення правочинів про відчуження майна спільної сумісної власності. Йому роз'яснено, що без визначення частки, співвласник спільного сумісного майна не може нею розпорядитись.

Таким чином, право, як власника, що передбачає вільне користування, володіння та розпорядження своєю власністю є обтяженим, тому потребує судового захисту.

Так, за приписами норм ч.1,ч.2 ст.355, ч.1 ст.368, ст.372 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, рівність часток яких при виділенні презумпується.

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_2 належить по 1/4 частині, кожному, житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

З системного аналізу норм ст. 377 ЦК України, ч.1, ч.2 ст. 86, п. в) ч.2, ч.5 ст. 89, ч.4 ст.120 Земельного кодексу України частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З урахуванням цього, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га є рівними, тобто по 1/4 частині для кожного, а частка ОСОБА_3, становить 1/2 земельної ділянки, що відповідає часткам співвласників у праві власності жилого будинку.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

В час набуття права власності на частину житлового будинку за договором дарування діяли норми, які не передбачали реєстрацію речових прав. Реєстрації підлягали правовстановлюючі документи органами місцевого самоврядування, або делегованими ними організаціями бюро технічної інвентаризації. Таким чином право співвласників на житловий будинок за вказаною адресою має юридичні титули, які визнаються Державою відповідно до ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", тому є всі правові підстави для визначення часток та задоволення позовних вимог.

Формуючи свою правову позицію в постанові від 22 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Обмеження матеріального права суперечитиме ст.ст. 8, 9 Конституції України.

За правовою позицією Конституційного Суду України викладеної в рішенні від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.10 своєї Постанови №10 від 17.10.2014 р. Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, роз'яснив, що немає заборон сплати судового збору одним із позивачів, якщо позов заявлено кількома.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 30, 57-61,73, 88, 212-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Зіньківської міської ради Полтавської області про визначення часток у 1/2 частині жилого будинку та у спільній сумісній власності на земельну ділянку - задоволити.

- Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителем АДРЕСА_1, у спільній сумісній власності із ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з позначеного на плані технічного паспорта на житловий будинок літерами та цифрами: житловий будинок літ. А-1, сарай літ. Б, погріб літ. б, вбиральня літ. В, огорожа №1 на земельній ділянці полощею 0,1000 га;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, жителькою АДРЕСА_1, у спільній сумісній власності із ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з позначеного на плані технічного паспорта на житловий будинок літерами та цифрами: житловий будинок літ. А-1, сарай літ. Б, погріб літ. б, вбиральня літ. В, огорожа №1 на земельній ділянці полощею 0,1000 га;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителем АДРЕСА_1, у спільній сумісній власності із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :50:015:0516, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належить на праві спільної часткової власності 1/4 її частини;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, жителькою АДРЕСА_1, у спільній сумісній власності із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :50:015:0516, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належить на праві спільної часткової власності 1/4 її частини;

- визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, жителькою АДРЕСА_1, у спільній сумісній власності з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :50:015:0516, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належить на праві спільної часткової власності 1/2 її частина.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко