Справа № 638/4867/15-ц
Провадження № 2/638/3535/15
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Задорожного М.І.

при секретарі: Жупник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», третя особа: Шен ОСОБА_2 - директор ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», третя особа: Шен ОСОБА_2 - директор ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В якому просить поновити його на роботі на попередній посаді старшого мерчендайзера відділу продажів в ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» шляхом визнання наказу про звільнення № 008-К-ЗВ від 02.03.2015 р. незаконним та скасувати його. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2015 р. по теперішній час. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» відшкодування моральної шкоди в розмірі 4019,40 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він працював на посаді мерчендайзера у відділі продажів в ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ев'яп Трейдинг Україна», з якою уклав безстроковий трудовий договір.

29 січня 2015 року співробітник відповідача ОСОБА_4, Менеджер з питань регіонального розвитку бізнесу північно-східного регіону (Харків, Полтава, Суми), вручив йому персональне попередження про наступне звільнення. Дата ознайомлення з попередженням була надрукована і не відповідала даті фактичного ознайомлення. Позивач виправив надруковану дату на дату фактичного ознайомлення, поставив свій підпис і зазначив дату отримання попередження прописом на своєму примірнику і на примірнику відповідача.

В попередженні було зазначено, що посада, яку займає ОСОБА_1, а саме посада старшого мерчендайзера, скорочується. Відповідно після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього персонального попередження він підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Попередження позивач отримав 29.01.2015 р., а відтак 2-х місячний термін закінчується 29.03.2015 року.

12.03.2015 року ОСОБА_1 отримав лист з наказом про звільнення № 007-К-ЗВ від 02 березня 2015 року, тобто в порушення ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України його попередили, що звільнять не раніше 29.03.2015 р., а звільнили раніше - 02 березня 2015 року, чим порушили його право на працю.

В наказі про звільнення № 007-К-ЗВ від 02 березня 2015 р. підставою звільнення зазначене персональне попередження № 09-12.14, але ця підстава стає законною лише після закінчення двох місячного терміну після одержання попередження. Попередження було вручено 29.01.2015 р., а відтак підстава звільнення стає законною після 29.03.2015 р.

В день звільнення в порушення ст. 47 КЗпП України відповідач належним чином оформлену трудову книжку не видав, копію наказу про звільнення з роботи не видав.

Таким чином, на думку позивача, звільнення проведене без законної підстави в порушення Законів України, а відтак згідно зі ст.235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Неправомірні дії відповідача порушили законні права ОСОБА_1 і призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому моральну шкоду позивач оцінює сумою в розмірі 4019,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні визнали позов частково, в частині оплати вимушеного прогулу, а саме: з 02 березня 2015 року по 29 березня 2015 року. Проти задоволення позову в частині поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди заперечувала та просила відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Третя особа Шен ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, повідомлявся своєчасно та належним чином.

Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 03.02.2014 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду старшого мерчандайзера у відділі продажів TOB «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА». Даний факт підтверджується копією наказу № 005-К-ПР про прийняття на роботу від 03.02.2014 року.

02.03.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого мерчендайзера Наказом № 007-К-ЗВ від «02» березня 2015 року, в зв'язку зі скороченням. Копія відповідного наказу міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення позивача було здійснено на підставі скорочення штату шляхом зміни штатного розпису за розрахунок ліквідації ряду посад, в тому числі і посади старшого менчендайзера, яку займав позивач, що не оскаржував і позивач в позовній заяві.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

31.12.2014 року, на адресу позивача було надіслано персональне попередження про наступне вивільнення за вих. № 09-12.14 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та описом до вкладення.

Дане повідомлення про вивільнення було отримано ОСОБА_1 29 січня 2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Копія міститься в матеріалах справи.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно розрахунку за березень 2015 року вбачається, що 02.03.2015 року, тобто в день звільнення позивачу виплачено 5 492,69 гривень, що включають всі належні на день звільнення виплати. Копія розрахункового листа міститься в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, протягом усього часу судового розгляду відповідач має право визнати позов, і в цьому випадку суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що оскільки відповідач визнав, що датою вивільнення позивача слід вважати 29 березня 2015 року, та товариство погоджується виплатити позивачу компенсацію за вимушений прогул з 03.03.2015 року по 29.03.2015 року включно, а саме по дату фактичного отримання ОСОБА_1 повідомлення про звільнення, що підтверджується повідомленням про вручення. Отже позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню за вказаний період.

Так як, 02.03.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади та начальником відділу з управління персоналом ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» надіслало на адресу позивача рекомендований лист з повідомленням за вих. № 01-03.15 від 02.03.2015 року про необхідність прибути за трудовою книжкою. Копії повідомлень про необхідність отримання трудової книжки міститься в матеріалах справи.

Однак, в день звільнення позивач не з'явився персонально для отримання трудової книжки та наказу про звільнення, тому, в дотримання вимог статті 47 КЗпП України, копія наказу про звільнення була надіслана позивачу рекомендованим листом від 02.03.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повторно таке повідомлення за вих. № 07-03.15 було направлено ОСОБА_1 16 березня 2015 року, про що свідчить фіскальний чек Укрпошти та відповідна службова записка.

Згідно ст. 48 КЗпП України передбачено, що порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. П.З Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» передбачає, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до зазначеної Постанови та п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 (далі Інструкція № 58), якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, роботодавець у цей день має надіслати йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Отже, судом встановлено, що порушень з боку відповідача щодо видачі трудової книжки не було, оскільки, ОСОБА_1 не з'явився персонально для отримання трудової книжки та наказу про звільнення, то, в дотримання вимог статті 47 КЗпП України, копія наказу про звільнення була йому надіслана поштою рекомендованим листом.

Що стосується відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, моральна немайнова шкода, заподіяна громадянинові діяннями іншої особи, відшкодовуються особою, що заподіяла шкоду якщо воно не доведе що моральну шкоду заподіяний не по його провині. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням істоти позовних вимог, характеру діяння особи, що причинили шкоду, фізичних або моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Однак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано моральних чи страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями або бездіяльністю відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 40, 47, 48, 49-2, 116, 117 КЗпП України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», третя особа: Шен ОСОБА_2 - директор ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2015 року по 29.03.2015 рік включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду ОСОБА_2 ківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя