Справа № 482/786/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2015 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Ітріна М.В.,

при секретарі - Андреєвій Ю.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та права власності на нього, -

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 грудня 2014 року придбала у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 за 45 000 грн, про що склали письмову розписку.

Усно домовилися нотаріально посвідчити договір до 08 березня 2015 р., але відповідач отримавши грошові кошти за будинок відмовляється від виконання цієї домовленості.

Крім того вказала, що свого часу ОСОБА_2 придбала спірний будинок ОСОБА_3, визнавши у судовому порядку дійсним договір купівлі продажу, але до цього часу не здійснила державну реєстрацію будинку на власне ім'я.

З посиланням на ці обставини та ч. 2 ст. 220 ЦК України просила визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу житлового будинку та право власності на нього.

У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, але надали суду письмові заяви, в яких вони заявлені вимоги визнали і не заперечували проти їх задоволення, а справу просили розглянути за їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом таке.

14 травня 2003 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області визнано дійсним договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила житловий будинок АДРЕСА_1, а також земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за цією ж адресою та визнано за останньою право власності на це нерухоме майно.

20 грудня 2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі у виді розписки домовились про те, що відповідач (ОСОБА_2) продала, а позивач (ОСОБА_1) купила у неї спірний будинок, за що отримала 45 000 грн. ОСОБА_2 зобов'язалася до 08 березня 2015 р. нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку.

Судом з'ясовано, що до цього часу відповідач своїх зобов'язань викладених у письмовій розписці не виконала.

Крім того, спірний житловий будинок АДРЕСА_1 до цього часу належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується довідкою бюро технічної інвентаризації.

Таким чином, після визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку у судовому порядку ОСОБА_2 не здійснила державну реєстрацію будинку на власне ім'я.

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657 ЦК).

Положеннями ч. 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Виходячи з викладеного, з урахуванням того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свою угоду про купівлю-продаж житлового будинку не посвідчили нотаріально, що в подальшому зобов'язувало позивача здійснити державну реєстрацію цього договору, суд дійшов висновку, що цей договір вважається не укладеним і не створює права і обов'язки сторін, а за такого до цього правочину не застосовується норма ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Аналогічні роз'яснення містяться у пунктах 8, 13 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, доводи позивача, що містяться у її позовній заяві до суду про причини ухилення відповідачем від нотаріального посвідчення договору суд вважає безпідставними і необґрунтованими та зазначає, що у ОСОБА_2 не втрачена можливість на підставі рішення суду зареєструвати на власне ім'я спірний житловий будинок, а в подальшому не існує перешкод у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку між нею та ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного 20 грудня 2014 року в простій письмовій формі договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання права власності на нього.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий