Справа № 522/4972/13ц Провадження № 2/522/2366/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління охорони об'єктів культурної спадщини, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : прокурор м. Одеси, Головне Управління державної служби України по надзвичайним ситуаціям в Одеській області, про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання незаконним та скасування акту готовності об'єкту до експлуатації, визнання незаконним та скасування сертифікату відповідності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання незаконною реконструкції квартири, визнання протиправними дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо проведення незаконної реконструкції квартири, зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести квартиру у первісний стан відповідно проекту, та зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перешкоджати в здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління охорони об'єктів культурної спадщини, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : прокурор м. Одеси, Головне Управління державної служби України по надзвичайним ситуаціям в Одеській області, про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 09.07.2003 р. за р. № 2395 ; про визнання незаконним та скасування акту готовності об'єкту - квартири АДРЕСА_1 до експлуатації від 17.03.2010 р. за № 240, виданого інспекцією ДАБК в Одеській області ; про визнання незаконним та скасування сертифікату відповідності № ОД 000240 від 17.03.2010 р., виданого інспекцією ДАБК в Одеській області ; про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру серії САО № 916776 ; про визнання незаконною реконструкції квартири АДРЕСА_1, яка проведена ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з порушенням вимог діючих будівельних норм і правил без згоди позивачів ; про визнання протиправними дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які виразилися у проведенні незаконної реконструкції квартири АДРЕСА_1 з улаштуванням балконів на внутрішньо дворовому фасаді, демонтажем пожежної драбини та прибудовою топічної ; про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести квартиру АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно проекту, із знесенням самочинно прибудованих балконів і топічної, та поновленням пожежної драбини ; та про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перешкоджати в здійсненні права власності на клуб-кафе № 550 (т. 1 а.с.3-7, 208-212, 219-223, т.2 а.с.94, 144).

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зазначають, що, по-перше, за договором купівлі-продажу № 5-349 від 01.01.1995 року ними була придбана квартира під АДРЕСА_2, яка розташована на першому поверсі та реконструйована ними в нежиле приміщення клуба-кафе № 550 у встановленому законом порядку; по-друге, 16.11.2000 року ОСОБА_4 придбав квартиру під АДРЕСА_1, та складається згідно договору купівлі-продажу із п'яти кімнат, загальною площею 177,9 кв.м., житловою площе. 123,9 кв.м., а 31.07.2001 року управління архітектури та містобудування надало ОСОБА_4 висновок № 720/01 про узгодження робочого проекту реконструкції згаданої квартири для подальшого його розгляду на міжвідомчої комісії, за умови погодження проекту із сусідами, та згідно цього проекту реконструкції, розробленого архітектором ОСОБА_6, передбачена реконструкція козирків на входах у будинок із збереженням габаритів, декоративного оздоблення і встановлення металевих декоративних огорож балконів за зразком існуючих, про що видано лист управління охорони об'єктів культурної спадщини від 20.07.201 р. за № 608, та Жовтнева райадміністрація своїм розпорядженням № 773 від 07.08.2011 р. затвердила цей проект реконструкції та зобов'язала ОСОБА_4 після закінчення робіт оформити акт, які подати на затвердження, але ОСОБА_4, в порушення проекту реконструкції, самочинно зніс несучі конструкції будинку - пам'ятника архітектури та частину зовнішньої несучої стіни у кімнаті під літ. 11, а також між приміщеннями під літ. 8 та 12, 13 та під літ. 9 і 10 з боку внутрішнього двору, незаконно добудував балкони в кімнатах під літ. 1, 3, 5, 9, що не було передбачено проектом, збільшив площу квартири, а саме : загальну - на 11,9 кв.м. та житлову - на 2,1 кв.м., хоча згідно проекту площа квартири мала бути 183,5 кв.м., та знесення несучих конструкцій та прибудови балконів на усередині дворовій фасадній стіні порушило цілісність будинку та зробило загрозу його руйнування; по-третє, розуміючи, що після такої реконструкції здати квартиру до експлуатації у встановленому законом порядку не можливо, ОСОБА_4 09.07.2003 року уклав із своєю грудинок ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р.№ 2395, зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 01.04.2004 р. в книзі № 489 на стор. 79 під р. № 157, в якому зазначено, що квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2000 р., в якому зазначено, що загальна площа квартири складає 177,9 кв.м., а згідно вказаного договору дарування площа квартири вже досягла 189,8 кв.м., і житлова - 126,0 кв.м. (замість 123,9 кв.м.), отже цей договір дарування фактично приховав незаконно проведену ОСОБА_4 реконструкцію квартири, в зв'язку з чим згідно зі ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 р. цей договір є недійсним, тому що не відповідає вимогам закону ; по-четверте, 17.03.2010 р. видано акт готовності об'єкту до експлуатації за № 240 на квартиру під АДРЕСА_1, в якому загальна площа квартири вже складає 192,7 кв.м., хоча в договорі дарування від 09.07.2003 р. за р. № 2395 зазначено, що загальна площа квартири складає 189,8 кв.м., а в договорі купівлі-продажу від 16.11.2000 р., зазначено, що загальна площа квартири складає 177,9 кв.м., тобто в результаті реконструкції загальна площа квартири збільшилась на 14,8 кв.м., отже цей акт готовності до експлуатації погоджений незаконно, так як проведена реконструкція з незаконною прибудовою балконів у внутрішньому дворі будинку, знесенням несучих конструкцій будинку, демонтажем пожежної драбини та прибудовою топкової на першому поверсі не відповідає проекту реконструкції ; по-п'яте, в порушення вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 р. № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», 17.03.2010 р. інспекцією ДАБК в Одеській області видано сертифікат відповідності № ОД000240, в якому зазначено що реконструкція квартири АДРЕСА_1 проведена відповідно проекту; і, по-шосте, на підставі сертифікату відповідності № ОД000240 від 1703.2010 р., 26.04.2010 р. видано свідоцтво про право власності на квартиру під АДРЕСА_1 (серія САО № 916776), в якому зазначено, що загальна площа квартири складає 192,7 кв.м. і житлова - 126,0 кв.м., замість незаконного договору дарування від 09.07.2003 р. за р. № 2395.

Також позивачі вказують, що про існування розпорядження Жовтневої райадміністрації№ 773 від 07.08.2001 року та договору дарування від 09.07.2003 р. за р. № 2395 вони дізналися лише у 2009 році.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, який також є представником позивача ОСОБА_1, підтримав позов ; представник прокуратури м. Одеси підтримала позовні вимоги позивачів в частині визнання незаконними та скасування акту готовності об'єкту до експлуатації від 17.03.2010 р. за № 240, сертифікату відповідності № ОД000240 від 17.03.2010 р. та свідоцтва про право власності САО № 916776 від 2604.2010 р., визнання незаконної реконструкції квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_4 і ОСОБА_3 привести цю квартиру відповідно проекту із знесенням самочинно прибудованих балконів і топкової та поновленням пожежної драбини ; а представник відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не визнала позов та просила відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності, вказуючи, що, навіть якщо позивачі дізнались про існування розпорядження Жовтневої райадміністрації № 773 від 07.08.2001 року та договору дарування від 09.07.2003 р. за р. № 2395 лише у 2009 році, то строк на звернення до суду сплив у 2012 році, а також, що об'єкт реконструкції - квартира АДРЕСА_1 знаходиться безпосередньо над належною позивачам квартирою, що свідчить про те, що на протязі з 2001 року по 2009 рік вони могли виявити порушення своїх прав.

Начальник управління охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації просила розглянути справу без участі представника цього управління та відмовити у задоволені вимог позивачів до управління, про що подала адресоване суду своє письмове клопотання, у якому зазначила, що, по-перше, рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради від 27.12.1991 р. № 580 «Про затвердження переліку об'єктів, які підлягають прийняттю під охорону як пам'ятки містобудівництва та архітектури місцевого значення» будівлю, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 - колишній прибутковий будинок ОСОБА_8, збудований у 1901 р. за проектом архітектора ОСОБА_9, прийнято під охорону держави як пам'ятку архітектури місцевого значення, а наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. № 728/0/16-08 занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категорією місцевого значення ; по-друге, за результатами пригляду проектних матеріалів, управління як місцевий спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, в межах своєї компетенції, листом від 20.07.2001 р. було узгоджено проект реконструкції квартири № 1 і № 2, яким передбачалась реконструкція козирків на входах у будинок із збереженням їх габаритів, декоративного оздоблення і встановленням металевих декоративних огорож балконів за зразком існуючих; по-третє, управлінням в 2010 р. в НВЦ «Екострой» Одеського відділення Інденерної Академії України було замовлено проведення обстеження квартири АДРЕСА_1 щодо визначення впливу на технічні параметри (стан) та предмет охорони будівлі - пам'ятки балкону, який прибудовано у рівні другого поверху з внутрішнього боку житлового будинку, та відповідно до складеного НВЦ «Екострой» висновку від 24.09.2010 р., виконані роботи з влаштування балкону в квартирі № 1 на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду не здійснили негативного впливу на технічний стан будівлі-пам'ятки, основні параметри надійності будівлі в зоні пристрою балкону не порушені, експлуатаційна придатність збережена, роботи з влаштування балкону не призвели до зміни або втрати предмета охорони будівлі-пам'ятки; і, по-третє, відповідно до паспорту об'єкта культурної спадщини, який складений 17.12.2008 року, предметом охорони будівлі-пам'ятки по АДРЕСА_1 є композиційна роль будівлі як об'єкта, що формує традиційний характер АДРЕСА_1 та однойменної вулиці, розпланувальна та об'ємно-просторова композиція в існуючих параметрах і габаритах, композиційне, архітектурно-пластичне, стилістичне та декоративне вирішення північно-західного та західного чільних фасадів (що входять на червону лінію площі та АДРЕСА_1, автентичні чавуни колонки (в простінках вітринних вікон першого поверху), металеве огородження балконів, інтер'єр вхідної групи приміщень, металеве огородження сходів, отже внутршньодворовий фасад будівлі-пам'ятки по АДРЕСА_1, на якому влаштовані балкони на рівні другого та третього поверхів не є предметом її охорони.

Одеська міська рада, виконавчий комітет Одеської міської ради, Інспекція ДАБК в Одеській області, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради та Головне Управління державної служби України по надзвичайним ситуаціям в Одеській області не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання ними судових повісток.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу № 5-349 від 01.01.1995 року позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали у власність квартиру АДРЕСА_3, та згодом у встановленому законом порядку реконструювали цю квартиру в нежиле приміщення кафе-бару.

На підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2000 року відповідач ОСОБА_4 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, яка розташована на другому поверсі, безпосередньо над належним позивачам вищевказаним приміщенням кафе-бару, й згодом ОСОБА_4 відчужив цю квартиру на користь своєї дружини - відповідача ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09.07.2003 р. за р. № 2395.

Згодом відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 зробили реконструкцію квартири під АДРЕСА_1, яка прийнята до експлуатації згідно акту готовності об'єкта до експлуатації № 240 від 17.03.2010 року, виданого інспекцією ДАБК в Одеській області і погодженого з Управлінням охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, СЕС м. Одеси, ГУ НМС України в Одеській області, Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, та на підставі зазначено акту інспекцією ДАБК в Одеській області виданий Сертифікат відповідності від 17.03.2010 року за № 150000240, на підставі якого в свою чергу видано свідоцтво про право власності від 26.04.2010 року.

Вказані обставини визнані сторонами, отже згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також судом установлено, що під час проведення вищевказаної реконструкції, відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 самовільно влаштували балкон в квартирі АДРЕСА_1, на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду, демонтували стаціонарну пожежну драбину та прибудували топкову на першому поверсі з боку внутрішньо дворового фасаду, тобто здійснили будівельні роботи, які не передбачені узгодженим проектом реконструкції квартир АДРЕСА_1, яким передбачалась реконструкція козирків на входах у будинок зі збереженням їх габаритів, декоративного оздоблення і встановленням металевих декоративних огорож балконів за зразком існуючих.

Крім того, представник відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не спростувала в суді доводи позивачів щодо того, що згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.11.2000 р. загальна площа цієї квартири складала 177,9 кв.м. і житлова - 123,9 кв.м., а згідно договору дарування цієї квартири від 09.07.2003 р. за р. № 2395 її загальна площа вже склала 189,8 кв.м. і житлова - 126,0 кв.м., та не надала суду доказів на підтвердження того, що збільшення площі цієї квартири з дати її придбання ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 16.11.2000 р. до дати її відчуження останнім на користь ОСОБА_3 за договором дарування від 09.07.2003 р. за р. № 2395 відбулося у встановленому законом порядку, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України.

У відповідності до ст. 9 Закону України „Про архітектурну діяльність" від 20.05.1999 року № 687-ХІV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Згідно п. 1.1. Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, дозвіл на виконання будівельних робіт є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт у відповідності до затвердженої проектної документації.

Відтак, суд погоджується з доводами позивачів стосовно того, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо самовільного влаштування балкону на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду, демонтажу пожежної драбини та влаштування топкової з боку внутрішньо дворового фасаду, здійснені під час реконструкції квартири АДРЕСА_1, є протиправними, а акт готовності об'єкту до експлуатації цієї квартири за № 240 від 17.03.2010 року, сертифікат відповідності за № ОД 000240 від 17.03.2010 року та свідоцтво про право власності серії САО № 916776 від 26.04.2010 року є незаконними та підлягають скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги позивачів до управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, суд бере до уваги лист від 24.09.2012 р. № Ко-95 та клопотання від 16.10.2013 р. № 01-15/2674 цього управління, з яких слідує, що внутрішньодворовий фасад будівлі-пам'ятки за адресою : АДРЕСА_1, на якому влаштовані балкони на рівні другого та третього поверхів, не є предметом його охорони (т.1 а.с.36, т.2 а.с.1-2), отже вимоги позивачів до цього управління є безпідставними.

Водночас суд враховує, що згідно ст.ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, суд бере до уваги, що оспорюваний позивачами договір дарування за р.№ 2395 укладено 09.07.2003 р., та позивачі стверджують, що про існування цього договору вони довідалися у 2009 році.

Більш того, позивачі не заявляли у даній справі про поновлення пропущеного ними строку звернення до суду з даним позовом та не зазначили причину пропуску ними цього строку.

Таким чином, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині вимог про визнання недійсним договору дарування квартири від 09.07.2003 р. за р. № 2395 слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Згідно ч.7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Отже, позивачам не належить право вимоги щодо зобов'язання відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 привести квартиру АДРЕСА_1 у первісний стан згідно з проектом, із знесенням самочинно пробуваних балкону і топкової та з відновленням пожежної драбини.

Вирішуючи вимоги позивачів в частині зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перешкоджати в здійсненні права власності кафе-баром за адресою : АДРЕСА_1, суд виходить з того, що позивачі взагалі не обґрунтували ці свої позовні вимоги, а саме не зазначили яким чином та/або у який спосіб відповідачі перешкоджають їм володіти, користуватися та розпоряджатися згаданим кафе-баром, отже не довели в суді ці свої вимоги.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ч. 4 ст. 267, ч. 7 ст.376 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо самовільного влаштування балкону на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду, демонтажу пожежної драбини та влаштування топкової з боку внутрішньо дворового фасаду, здійснені під час реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Визнати незаконними та скасувати акт готовності об'єкту до експлуатації - квартири АДРЕСА_1 за № 240 від 17.03.2010 року, сертифікат відповідності на квартиру АДРЕСА_1 за № ОД 000240 від 17.03.2010 року та свідоцтво про право власності серії САО № 916776 від 26.04.2010 року на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволені решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2015 року.

Суддя Н.А. Ільченко

13.02.2015