Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/1738/14-ц Головуючий у 1-й інст. Нейло В. М.
Категорія 52 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Жигановської О.С., Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Церпіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування в особі Ружинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, стягнувши при цьому аліменти в розмірі 200 грн щомісячно з кожного на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і до його повноліття.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2, ОСОБА_3 про необхідність належного виконання в подальшому своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права, не відповідність рішення обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відповідачі по справі, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.11.1999 року і розірвали його 20.03.2003 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на обставинах справи, доказах, які надані сторонами, та відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 п. 2 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.

У п. 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Судом встановлено, що неповнолітній син відповідачів після розірвання шлюбу між ними проживав разом із матір'ю у с. Вербівка Ружинського району, а з березня 2014 року мешкає з позивачем - бабусею у тому ж населеному пункті. Відповідач ОСОБА_3 фактично проживає у с. Прибережне Ружинського району.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, які також є перешкодою для спілкування батьків та сина.

Висновком органу опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації від 18.09.2014 року визнано за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, проте останній складено лише зі слів позивача, іншого обґрунтування не містить.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Позивачем не було надано суду першої інстанції переконливих доказів того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення їх батьківських прав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправомірно не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, колегія суддів вважає безпідставним.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно застосував до відповідачів попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина, замість вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» № 3 від 30 березня 2007 року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції правомірно врахував особи відповідачів, відсутність доказів зловживання ОСОБА_2 спиртними напоями, наявність конфліктних ситуацій між сторонами та те, що єдиним обґрунтуванням позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 зазначено його проживання у іншому населеному пункті та неможливість надання ним належної матеріальної допомоги на утримання сина, і прийняв обґрунтоване рішення про передчасність позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Крім того, під час апеляційного розгляду представником апелянта було зауважено, що вимога про позбавлення батьківських прав дійсно є передчасною, проте є необхідність у вирішенні питання про відібрання дитини та передачу її під опіку, проте таких позовних вимог в суді першої інстанції заявлено не було.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді