Справа № 573/1055/15-ц
Номер провадження 2/573/313/15
РІШЕННЯ

іменем України

03 червня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

при секретарі: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 27 квітня 1996 року. Від подружнього життя сторони мають двох доньок, одна з яких неповнолітня: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проживання однією сім'єю з відповідачкою фактично припинено у зв'язку з тим, що між ними втрачено взаєморозуміння, що викликає суперечки та сварки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою не можливе, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просив розглянути справу без його участі, на примирення не згодний (а. с. 15 ).

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позов визнає (а. с. 16 ).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову відповідно до ст. 174 ЦПК України .

Отже, враховуючи позицію відповідачки ОСОБА_2, викладену у письмовій заяві, суд приходить до висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27 квітня 1996 року у Білопільському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 23. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Від подружнього життя сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно (а. с. 6-7).

Як вбачається з позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стало те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, виникають сварки та суперечки, що зробило неможливою подальшу побудову сімейних відносин.

Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідачки на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливо.

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та майнові права, а тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

На підставі заяви відповідачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити відповідачці прізвище - ОСОБА_2.

Від стягнення із відповідачки судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивач відмовився.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 10, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 27 квітня 1996 року у Білопільському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 23, розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки, яка змінила його під час державної реєстрації шлюбу, залишити - ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: