АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2155/13-ц 22-ц/774/56/К/15
Провадження № 22-ц/774/56/К/15 Головуючий в суді першої
Справа 210/2155/13-ц інстанції - Літвіненко Н.А.
Категорія 27 ( 3 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю представника позивача - Юрченко Ольги Анатоліївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2013 року позивач Відкрите (у теперішній час - Публічне) акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 14 квітня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 977/1, згідно умов якого останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 1000000грн. з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5% річних та кінцевим терміном повернення 13 квітня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 14 квітня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір поруки № 12/5/1. У зв'язку із порушенням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_4 на протязі тривалого часу Банк звернувся до суду з позовом про дострокове повернення суми кредиту та, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів заборгованість, яка станом на 31 грудня 2012 року складає 1029342 грн., та судові витрати у розмірі 3441грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2014 року позовні вимогу Банку задоволені в повному обсязі, з відповідачів стягнуто заборгованість у сумі 1029342 грн. та судові витрати у розмірі 3441грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду в частині вимог про стягнення пені з постановленням нового у цій частині рішення про часткове задоволення цих вимог, посилаючись на часткове порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, з відповідачів неправильно стягнута сума пені та три процента річних з індексом інфляції, оскільки позивач звернувся до суду 23 січня 2013 року, тому пеня повинна бути стягнута тільки за період з 01 лютого 2012 року по 31 грудня 2012 року, а три проценти річних та індекс інфляції - з 01 лютого 2010 року по 31 грудня 2012 року. Згідно його розрахунку сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню, складає 981156,46 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровське обласне управління ВАТ "Ощадбанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 977/1, згідно умов якого останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 1000000 грн. з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних та кінцевим терміном повернення 13 квітня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір поруки № 12/5/1.

Відповідно до п.1.5 договору позичальник зобов'язався щомісячно до останнього робочого дня проводити погашення кредиту в сумі 8334 грн., починаючи з травня 2008 року, та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з квітня 2008 року, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії - Дніпропетровському обласному управлінні ВАТ "Ощадбанк". Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 13 квітня 2018 року.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за іпотечним договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_4 належним чином умов кредитного договору утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31 грудня 2012 року складає: 1029342 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту - 541630 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 237696,10 грн. , прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 120356,99 грн., нараховані відсотки за грудень 2012 року - 10891,39 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 29357,51 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 63527,10 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 4825,89 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 10442,81 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 3363,36 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 7250,58 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, 14 квітня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 977/1, згідно якого останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 1000000грн.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язався сплачувати банку щомісячний платіж у розмірі 8334 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інші витрати.

При цьому, п.4.3 кредитного договору визначено відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання зобов'язань у обумовлені сторонами та передбачені Договором строки.

Так, згідно п. 4.3.2. умов цього кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язався повернути Кредит в сумі 1000000,00 (один мільйон) гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору - сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором.

Стаття 611 ЦК України містить перелік правових наслідків, які можуть застосовуватись до порушника в сукупності або окремо, залежно від умов, передбачених договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Як убачається із п.5.1 погодженого сторонами Договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому Договорі та чинним законодавством України, відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф).

Згідно п.5.2 Договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Встановивши, що внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе за кредитним договором зобов'язань станом на 31 грудня 2012 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 1029342 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту - 541630 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 237696,10 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 120356,99 грн., нараховані відсотки за грудень 2012 року - 10891,39 грн., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь Банку заборгованість по тілу кредиту в сумі 779326,10 грн. та заборгованість по відсоткам в сумі 131248,80 грн.

Проте, стягуючи з відповідачів пеню за несвоєчасне повернення відсотків за період з 24 квітня 2008 року по 31 грудня 2012 року у сумі 29357,51 грн. та за несвоєчасне повернення кредиту з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2012 року у сумі 63527,10 грн., суд не врахував положення ч. 2 ст.258 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно Правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14 (про стягнення заборгованості за договором позики), за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року.

Ухвалюючи рішення в даній справі, суд безпідставно стягнув пеню за несвоєчасне повернення відсотків за період з 24 квітня 2008 року по 31 грудня 2012 року та за несвоєчасне повернення кредиту з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2012 року, тобто за періоди, що перевищують один рік до звернення до суду з даним позовом, яке мало місце 23 січня 2013 року.

Зважаючи на це, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в частині незастосування судом позовної давності до вимог про стягнення пені є такими, що заслуговують на увагу.

Як убачається із наявного у справі розрахунку заборгованості, за період з 23 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року заборгованість по пені за несвоєчасне повернення відсотків складає 14575,37 грн. та за несвоєчасне повернення кредиту - 33 524,80 грн., тому саме ці суми мають бути стягнуті з відповідачів в рахунок погашення заборгованості по пені.

Крім того, заслуговують на увагу і посилання на незастосування судом позовної давності у 3 роки в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Так, стягуючи в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України з відповідачів 3% річних за несвоєчасне повернення процентів за період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2012 року у сумі 4825,89 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2012 року у сумі 10442,81 грн. та втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного повернення боргу за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2012 року у сумі 7250,58 грн. суд не взяв до уваги положення ст.257 ЦК України, згідно якої загальна позовна давність встановляється тривалістю у 3 роки.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що відповідачем заявлено про застосування трирічної позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції (а.с.177), суд безпідставно стягнув 3% річних та індекс інфляції за періоди, що перевищують три роки до звернення Банку до суду з даним позовом.

Із розрахунків, наданих Банком, суд приходить до висновку, що за період з 23 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року заборгованість по 3% річних за несвоєчасне повернення процентів складає 4793,17 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту - 10184,37 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного повернення боргу - 5876,03 грн. та втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 3363,63 грн., тому саме ці суми необхідно стягнути з відповідачів на користь Банку.

Крім того, у зв'язку із зменшенням розміру пені, 3% річних та індексу інфляції, розмір загальної заборгованості також необхідно змінити з 1029342 грн. до 982891,85 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Зокрема, не може бути взятим до уваги розрахунок, наданий представником відповідача, оскільки його складено за період, менший, ніж встановлено законодавством.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь Банку, необхідно змінити на підставі п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України, зменшивши цей розмір з 1029342 грн. до 982891,85 грн., у тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 77932,10 грн.; заборгованість по відсоткам - 131248,38 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків -14575,37 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 33524,80 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 10184,37 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 4793,17 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 5876,03 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 3363,63 грн.

Відповідачем ОСОБА_7 рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2014 року змінити в частині розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", зменшивши цей розмір з 1029342 (один мільйон двадцять дев?ять тисяч триста сорок дві) гривень 00 копійок до 982891 (дев?ятьсот вісімдесят дві тисячі вісімсот дев'яносто одна) гривні 85 копійок, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту -779326 (сімсот сімдесят дев?ять тисячі триста двадцять шість) гривень 10 копійок; заборгованість по відсоткам - 131248 (сто тридцять одна тисяча двісті сорок вісім) гривень 80 копійок; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 33524,80 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 14575 (чотирнадцять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) гривень 37 копійок; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 10184 (десять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 37 копійок; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 4793 (чотири тисячі сімсот дев'яносто три) гривні 17 копійок; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 5876 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 03 копійок; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 3363 (три тисячі триста шістдесят три) гривні 63 копіки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів