АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2101/15 Справа № 207/2836/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Савченко В. О. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він та ОСОБА_3 10.08.1997 року зареєстрували шлюб, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 29.10.2012 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. 01 червня 2002 року за спільні кошти ними було куплено житловий будинок АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було оформлено на відповідачку та зареєстровано за нею право власності на зазначений будинок. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди про добровільний поділ будинку, то ОСОБА_2 змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив суд розділити майно, набуте ним та ОСОБА_3 у шлюбі, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1. При цьому він просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

ОСОБА_3 вимоги ОСОБА_2 не визнала взагалі та в жовтні 2013 року звернулася до суду з зустрічним позовом до нього, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони 10.08.1997 року зареєстрували шлюб, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 29.10.2012 року рішенням суду шлюб між ними розірвано, а син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. За час перебування у шлюбі дійсно придбано будинок АДРЕСА_1, але за її особисті кошти. Після смерті її діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 отримала у спадок 11122,44 грн. Всі ці кошти пішли на придбання спірного будинку. Крім цього, за час шлюбу сторонами зібрано грошових коштів на суму 5 200 доларів США, які відповідачем викрадено разом з її особистими документами.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просила суд визнати будинок АДРЕСА_1 майном, набутим за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто ОСОБА_3 Також, просила суд визнати кошти в сумі 5200 доларів США, що дорівнювало 41563,60 грн., майном, набутим за час шлюбу, та розділити їх між подружжям, відступивши від рівності часток, виділивши ОСОБА_3 2/3 частини зазначеної суми, яка складає 27709,07 грн., а ОСОБА_2 - 1/3 частину суми, яка складає 13854,53 грн. Одночасно вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 27709,07 грн., що дорівнює 2/3 частини майна набутого за час їхнього шлюбу.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано будинок АДРЕСА_1 майном, набутим за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто ОСОБА_3 Право власності на будинок АДРЕСА_1 залишено повністю за ОСОБА_3 В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 право особистої власності на спірний будинок та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не зазначив, за які кошти був придбаний будинок АДРЕСА_1. Крім того, на одному із засідань 12.12.2013 року ОСОБА_2 заявив про те, що гроші на придбання спірного будинку йому в борг надала сестра у сумі 1500 доларів США, які у 2002 р. становили по офіційному курсу 7950 грн., а розписку, як він сам пояснив, він не писав. В той же час на черговому засіданні суду 19.02.2014 року ОСОБА_2 зі своєю сестрою ОСОБА_6 заявили, що гроші йому надала ОСОБА_6 у сумі 15000 грн. і що розписку ОСОБА_2 все ж писав, але вона не збереглася. Тобто ОСОБА_2 давав у суді різні і не рідко зовсім протилежні пояснення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права особистої власності на спірний будинок за нею, суд посилався на те, що спірний будинок був придбаний за 10000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.06.2002 року та заявою колишнього власника будинку ОСОБА_7, яка підтвердила цей факт.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що гроші, за які ОСОБА_3 придбала спірний будинок у м. Дніпродзержинську, належали виключно ОСОБА_3 Ці гроші вона отримала від продажу спадку, що дістався їй від її діда ОСОБА_5, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_8 і сплату нею коштів в сумі 1400 доларів США.

Крім того, судом враховано, що будинок АДРЕСА_1 з самого початку повністю був оформлений на ім'я ОСОБА_3 Суд дійшов висновку, що той факт, що ОСОБА_2 більше півтора року залишався проживати у спірному будинку сам, не свідчить про його право на частину будинку на праві власності.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні іншої частини її позовних вимог, суд посилався на те, що ОСОБА_3 не надала належних доказів того, що ОСОБА_2 брав 5200 доларів США. Крім того, постанова від 08.09.2012 року, на яку посилається позивачка, не була використана судом як доказ, оскільки складена вкрай неуважно, з помилками граматичними (навіть в прізвищах) та стилістичними, а також не обґрунтована письмовими поясненнями чи іншими доказами.

Однак, з висновком суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 погодитися не можна, з наступних підстав.

Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було укладено 10.08.1997 року. Спірний будинок куплено 01.06.2002 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку у с. Крушинівка - ОСОБА_3 отримала пізніше, а саме 12.09.2002 року, розпорядилася ним на підставі договору дарування від 20.12.2002 року.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Таким чином, спадковий будинок ОСОБА_3 було передано у дар ОСОБА_8 безоплатно. З 2002 року договір дарування ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_8 не оскаржувався та з цього приводу рішення суду про визнання договору недійсним не ухвалювалося.

Крім того, згідно заповіту ОСОБА_5 від 12 лютого 1998 року, посвідченого, Гонтарук П.А., секретарем виконкому Маньківської сільської Ради народних депутатів Бершадського району Вінницької області на випадок його смерті зроблено розпорядження, згідно якого належний ОСОБА_5 грошовий вклад, що знаходився в Бершадському ощадбанку № 2966 по рахунку НОМЕР_1, заповідав своїй внучці ОСОБА_3 Зазначене не заперечується ОСОБА_3, оскільки вона сама посилається на цю обставину в зустрічному позові.

Однак, у вказаному заповіті немає визначеної ціни вкладу та не надано суду підтверджень того, що ОСОБА_3 успадкувала два грошових вклади саме у розмірі 1392 грн. та 2269 грн. Тому, колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_3 щодо успадкування вкладу у вказаній сумі є необґрунтованими та не можуть вважатися її особистими грошима.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами було укладено 10 серпня 1997 року, спірний будинок було придбано 01 червня 2002 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Спадкове майно у вигляді ? частини будинку в с. Крушинівка ОСОБА_3 отримала пізніше, а саме 12 вересня 2002 року, розпорядилася ним на підставі договору дарування від 20 грудня 2002 року.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надала до суду належних та допустимих доказів, які б безперечно вказували на те, що спірний будинок куплений за її особисті кошти та повинен належати їй на праві особистої власності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2. в силу вимог ст.ст. 60, 70 СК України та визнати житловий будинок під АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на ? частину за кожним спірного домоволодіння.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку під АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку під літерою А-1, загальною площею 65,1 м.кв., житловою площею 46,0 м.кв., а-1 нежилою прибудовою; а1-1 тамбур; крильце; п/д погріб; Б-1 - літня кухня; козирок; В-1 гараж; оглядова яма; крильце; Г-1 вбиральня; ІІ-навіс; №1 - огорожа; № 2 ворота з калиткою; № 3 огорожа; І - тротуар;№ 4 - водопровід; № 5 - зливна яма.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку під АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку під літерою А-1, загальною площею 65,1 м.кв., житловою площею 46,0 м.кв., а-1 нежилою прибудовою; а1-1 тамбур; крильце; п/д погріб; Б-1 - літня кухня; козирок; В-1 гараж; оглядова яма; крильце; Г-1 вбиральня; ІІ-навіс; №1 - огорожа; № 2 ворота з калиткою; № 3 огорожа; І - тротуар;№ 4 - водопровід; № 5 - зливна яма.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її зустрічних позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова