Справа №587/1413/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/221/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції та за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції, треті особи: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування акта державного виконавця про передачу майна та про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно та просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на майно від 06 лютого 2013 року, зареєстроване в реєстрі за № 258, видане ОСОБА_3, що складається з: житлового будинку з надвірними побутовими будівлями, загальною площею 386,9 кв.м., житловою площею 105 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради, АДРЕСА_1, площею 0,26 га, кадастрові номери :05:005:0586, :05:005:0587, а також стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати у справі.

Свої вимоги мотивувала тим, що 25 січня 1992 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, від якого мають двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2000 році сім'я добудувала будинок в АДРЕСА_1. 23 лютого 2011 року рішенням Сумського районного суду Сумської області з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнутий борг у розмірі 481 375 грн. 00 коп. 29 серпня 2011 pоку ВДВС Сумського РУЮ відкрив виконавче провадження №28390316. 29 листопада 2006 року між АКБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 34143, згідно якого ОСОБА_6 передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 11 жовтня 2010 року Сумський районний суд Сумської області звернув стягнення заборгованості на предмет іпотеки за договором іпотеки № 34143 від 29 листопада 2006 pоку, а саме на вищезазначений житловий будинок для задоволення вимог банку, що виникли по кредитному договору від 29 листопада 2006 року №0 в розмірі 455 886, 96 гри., шляхом проведення прилюдних торгів. Згідно висновку про вартість майна від 30 грудня2011 р. ринкова вартість земельної ділянки була визначена в розмірі 403 416 грн. Згідно висновку про вартість майна від 30 січня 2012 року ринкова вартість житлового будинку з надвірними побутовими будівлями була визначена в розмірі 1 380 250 грн., а ринкова вартість земельної ділянки - в розмірі 403 416 грн. 09 липня 2012 року, 13 серпня 2012 року, 17 вересня 2012 року зазначене вище майно (житловий будинок із земельною ділянкою) передавалося на реалізацію з відповідною уцінкою та тричі не було реалізоване в зв'язку з відсутністю покупців. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2012 року замінено сторони виконавчого провадження: з ОСОБА_8 на ОСОБА_3, з ОСОБА_9 на ОСОБА_3, з ОСОБА_10 на ОСОБА_3, з ОСОБА_11 на ОСОБА_3. 16 січня 2013 року ВДВС Сумського РУЮ складений акт державного виконавця про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, а саме: вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки. 06 лютого 2013 року приватний нотаріус СРНО ОСОБА_12 видав ОСОБА_3 свідоцтво, яким посвідчив його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями. Вважала, що акт державного виконавця про передачу майна стягувану ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу підлягає скасуванню, а свідоцтво, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями є недійсним, оскільки на час складання акту державного виконавця про передачу майна стягувачу (16 січня 2013 року) та видачі свідоцтва про право на майно (06 лютого 2013 року) у переданому ОСОБА_13 у будинку проживала ОСОБА_5, якій на той час було лише вісім років. Факт її проживання у спірному будинку підтверджується: довідкою Косівщинської сільської ради від 28 березня 2013 року № 249; витягом з індивідуальної картки дитини з дитячого садочка; витягом з медичної картки. Вказувала, що для вчинення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Враховуючи ту обставину, що неповнолітня ОСОБА_5 має право користуватися спірним житлом, посадові особи ВДВС Сумського РУЮ зобов'язані були залучити органи опіки та піклування та отримати попередній дозвіл на стадії передачі нерухомого майна на реалізацію та на стадії прийняття процесуальних рішень щодо передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог про скасування акту державного виконавця від 16 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Відділу ДВС Сумського РУЮ, треті особи: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишено без розгляду в частині позовних вимог про скасування акту державного виконавця від 16 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задоволений.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на майно від 06 лютого 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 258, виданого ОСОБА_3, що складається з:

- житлового будинку з надвірними побутовими будівлями, загальною площею 386,9 кв.м., житловою площею 105 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

- земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, АДРЕСА_1, площею 0,26га, кадастрові номери :05:005:0586, :05:005:0587.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_3 та відділу ДВС Сумського РУЮ на користь ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 121 грн. 80 коп. по 60 грн. 90 коп. з кожного витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі Відділ державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову повністю. При цьому зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховані норми ЦК України, статтею 32 якого передбачено, що неповнолітня особа, це неповнолітня фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Разом з тим суд помилково оперує поняттями неповнолітня відносно малолітньої ОСОБА_5 2004 року народження, яка насправді, відповідно до чинного законодавства є малолітньою, та була такою на момент передачі майна на реалізацію 08 червня 2012 року. З цього випливає невірне та безпідставне застосування та тлумачення норм п. 2.4, 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, які регулюють виконавчі дії пов'язані з інтересами саме неповнолітніх. Вважає, що судом невірно застосовані положення п.2.4 Інструкції, яким встановлено залучення органів опіки та піклування лише у випадку виконання рішень про відібрання дитини та у разі необхідності забезпечення прав та інтересів неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування). Також зазначає, що місцевим судом також не враховано, що відповідно до положень п.4.5.9 інструкції з організації примусового виконання рішень, (редакція якої діяла на той час) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що подається відповідно до закону. Вважає, що з урахуванням того, що в будинку була зареєстрована малолітня особа у державного виконавця взагалі не було правових підстав для звернення до органів опіки та піклування з наданням дозволу. Крім того, зазначає, що на виконанні у державного виконавця перебував виконавчий лист про звернення стягнення на будинок який є предметом іпотеки. Згідно зі ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Разом з тим, норми вказаного закону не передбачають отримання дозволу органів опіки та піклування. Законодавство передбачає обов'язок отримання відповідного дозволу батьками, які є власниками майна, при добровільному укладенні ними договорів відчуження нерухомого майна. З огляду на викладене, вважає, що суд дійшов хибного висновку про те, що посадові особи відділу були зобов'язані залучити органи опіки та піклування і отримати попередній дозвіл на стадії передачі нерухомого майна на реалізацію та на стадії прийняття процесуальних рішень щодо передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Більше того, судом не враховано положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють порядок реалізації іпотечного майна, у зв'язку з чим суд дійшов помилкового висновку про те, що відчуження нерухомого майна, власником якого є боржник і з яким сумісно зареєстровані діти є неможливим без надання дозволу на таку реалізацію органу опіки та піклування.

В судовому засіданні представник Відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції просить виключити з мотивувальної частини рішення суду незаконне посилання суду на обгрунтування заявлених позовних вимог - незаконність дій державного виконавця при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову повністю.

Зокрема зазначає, що Законом України „Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", Законом України „Про охорону дитинства", на які посилається суд в рішенні, не передбачено такого обов'язку державного виконавця, як отримання дозволу органу опіки та піклування при передачі майна стягувану в рахунок погашення боргу. Згідно п. 2.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, дозвіл органів опіки отримується державним виконавцем лише на стадії передачі майна на реалізацію, а не на стадії передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Це зовсім різні стадії виконавчого провадження. Зазначає, що йому майно передане не на стадії передачі його на реалізацію, а на стадії передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу, для чого згоди органів опіки та піклування не потребується ні зазначеною Інструкцією, ні будь-яким іншим нормативним актом. Передача майна на реалізацію без дозволу органів опіки відбувалася ще в травні 2012 року і ніким не оскаржувалася. На час розгляду справи істотно пропущені строки для оскарження цієї виконавчої дії. Крім того, законом взагалі не передбачено такої підстави для скасування свідоцтва про право власності, як відсутність дозволу органу опіки та піклування при передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу. В рішенні суд також не наводить жодної норми закону, яка б передбачала такий наслідок, як застосоване судом скасування свідоцтва. Вказує, що суд помилково послався на порушення нотаріусом п.1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо видачі свідоцтва про право власності без довідки про склад сімї, без дозволу органу опіки і піклування, не врахувавши, що ці дії нотаріус повинен вчиняти при посвідчення угод щодо відчуження майна, але при видачі свідоцтва такої угоди нотаріус не посвідчував.Судом не були враховані доводи відповідача про те, що оскарженим свідоцтвом було передбачене право власності ОСОБА_3 на будинок та земельну ділянку. Доводи позивача і суду стосуються лише будинку, оскільки право проживання неповнолітнього позивача, на порушення якого вони посилаються, стосується лише будинку і в жодному разі не може стосуватися переданої ОСОБА_3 земельної ділянки. Право іпотеки банку, як єдина підстава для скасування акту про передачу майна стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, розповсюджується, згідно договору іпотеки, лише на будинок, таким чином скасування свідоцтва в частині, що стосується земельної ділянки взагалі ніяк не обґрунтоване судом та виходить за рамки заявлених позовних вимог. Крім того зазначає, що судом не були враховані його доводи про те, що в спірному будинку також зареєстрований та проживає його неповнолітній син - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, який не має іншого місця проживання та реєстрації. Вважає, що ставши на захист однієї неповнолітньої дитини суд безпідставно порушив права іншої неповнолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції -Сича Д.М., який підтримує апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_17, які проти скарг заперечують, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, з виключенням з мотивувальної частини рішення суду висновків суду щодо незаконності дій державного виконавця та нотаріуса як підставу для скасування свідоцтва про право власності на майно

Вирішуючи наявний спір та задовольняючи позов ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що процедура проведення реалізації спірного майна, процедура передачі майна ОСОБА_3 була проведена з грубим порушенням через відсутність дозволу органу опіки та піклування, який не запитав та не отримав ні відділ ДВС, ні нотаріус, крім того, нотаріусом не була витребувана довідка про склад сім'ї, а тому, свідоцтво на право власності було видане безпідставно. Крім того, суд обґрунтовував свій висновок тим, що за ухвалою Сумського районного суду від 03 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2014 року, скасований акт державного виконавця від 16 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу.

Колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з мотивами, покладеними в основу висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Сумського районного суду Сумської області 11 жовтня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №34143 від 29 листопада 2006 року - на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, належний ОСОБА_6, для задоволення вимог банку, що виникли по кредитному договору від 29 листопада 2006 року № 0 в розмірі 455 886 грн.96 коп., шляхом проведення прилюдних торгів.

Відділом ДВС Сумського РУЮ було відкрите зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_6 за виконавчим листом ПАТ "УкрСиббанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки, за виконавчими листами ОСОБА_3, ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про стягнення 460 416 грн. 20 коп.

09 липня 2012 року, 13 серпня 2012 року, 17 вересня 2012 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, із земельною ділянкою передавався на реалізацію з відповідною уцінкою та тричі не був реалізований в зв'язку з відсутністю покупців.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2012 року замінено сторони виконавчого провадження: з ОСОБА_8 на ОСОБА_3, з ОСОБА_9 на ОСОБА_3, з ОСОБА_10 на ОСОБА_3, з ОСОБА_11 на ОСОБА_3 (а.с. 63, 64).

16 січня 2013 року ВДВС Сумського РУЮ складений акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу: ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу було передане наступне майно: житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 2600 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 67).

06 лютого 2013 року приватний нотаріус СРНО ОСОБА_12 видав ОСОБА_3 свідоцтво, яким посвідчив його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 2600 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 258 (а.с. 19).

Ухвалою Сумського районного суду від 03 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2014 року, скасований акт державного виконавця від 16 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу (а.с. 184-191).

З урахуванням цієї обставини позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог про скасування акту державного виконавця від 16 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу (а.с. 184-191) і ухвалою Сумського районного суду від 23 грудня 2014 року постановлена ухвала про залишення без розгляду цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення суду про скасування виданого нотаріусом на підставі акту державного виконавця про передачу майна стягувачу свідоцтва про право власності на майно, суд свій висновок обґрунтував обставинами, які не стосуються суті спору.

За ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду зазначаються: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно від 06 лютого 2013 року, суд безпідставно обґрунтував свій висновок незаконними діями державного виконавця, які не стосуються суті спору - визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого нотаріусом.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва, суд першої інстанції вважав, що нотаріус порушив п.1.9 глави 2 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Пунктом 1.9 Порядку передбачено, що «з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання».

Згідно п. 1.10 Порядку «у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад».

Але зазначені пункти розміщені в главі 2 розділу 1 Порядку, яка називається «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна».

В даному випадку нотаріус не посвідчував правочин про відчуження майна, не посвідчував заставу майна. Він видав свідоцтво про право власності на підставі Акту державного виконавця про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу. Суд першої інстанції послався на норми закону, які не регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Зазначена глава не передбачає обов'язку нотаріуса отримувати при видачі свідоцтва довідки про склад сімї, дозволу органу опіки і піклування.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 N 12 « Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає

стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з

його уточненням чи доповненням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення, виключивши з мотивувальної його частини висновки суду щодо незаконності дій державного виконавця та нотаріуса як підставу для скасування свідоцтва про право власності на майно.

Водночас, колегія суддів вважає законним висновок суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності, виходячи з того, що скасований акт державного виконавця, який був єдиною підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на майно.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Придбання нерухомого майна за результатами публічних торгів є свого роду угодою купівлі-продажу майна, яка в даному випадку була оформлена актом державного виконавця про передачу майна стягувачу.

Оскільки в судовому порядку 03 вересня 2014 року скасований акт державного виконавця від 16 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, то є підстави для визнання недійсним виданого нотаріусом на підставі скасованого Акту державного виконавця свідоцтва про право власності на майно.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_24 про те, що оскарженим свідоцтвом передбачалось його право власності на будинок і земельну ділянку. Доводи позивача стосуються лише будинку, право користування яким має неповнолітня дитина і не стосуються переданої йому земельної ділянки, а тому, є необґрунтованим скасування судом свідоцтва в частині земельної ділянки.

Як вбачається з акту державного виконавця, ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу передавався будинок і земельна ділянка. Згідно судового рішення, як уже зазначалось вище, Акт державного виконавця скасований в повному обсязі, а тому, відсутні підстави вважати, що свідоцтво про право власності на земельну ділянку не підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першоїінстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду висновки суду щодо незаконності дій державного виконавця та нотаріуса як підставу для скасування свідоцтва про право власності на майно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: