Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2015 Справа №607/5448/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Стельмащука П.Я.

- за участю секретаря Жари М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 17 132,76грн., з яких: 16 325грн. - сума боргу, 807,76грн. - 3% річних. Посилається на те, що 18.04.2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошову позику в сумі 16 325грн., з терміном повернення до 30.07.2013 року. У встановлений строк відповідач позичені кошти не повернув. З урахуванням того, що кошти йому повернуто не було, просить стягнути з відповідача 16 325грн. боргу, 807,76грн. - 3% річних та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

При розгляді справи судом встановлено.

Згідно розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову позику в сумі 16 325грн. Вказану суму позичальник зобов'язувався повернути до 30.07.2013 року.

Як вбачається із зазначеної розписки, залишок боргу, станом на 27.07.2013р. становить 5 686грн., який ОСОБА_2 зобов»язався повернути до 30.10.2013р.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частина 1 статті 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановленні договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За нормами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Як вбачається з розписки, станом на 27.07.2013р. залишок боргу становить 5 686грн.., які відповідач зобов»язався повернути до 30.10.2013р.

Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів в підтвердження сплати позики в сумі 5686грн., а тому дану суму слід стягнути з відповідача.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення відповідачем позики в сумі 5686грн. не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність борговового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 5 686грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 271,53грн. (з 31.10.2013р. - день прострочення зобов»язань по 03.06.2015р. - день винесення судом рішення), що разом становить 5 957,53грн.

В задоволенні решти вимог слід відмовити з тих підстав, що в розписці, містяться відомості про те, що залишок коштів, станом на 27.07.2013р., становить 5 686грн, які ОСОБА_2 зобов»язався повернути до 30.10.2013р.

В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 84,94 грн. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 213, 215, 224-228, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст. 525, 526, 527, 530, 545, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 5 957,53 грн., з яких: 5 686грн. сума боргу за договором позики, 271,53грн. - 3% річних.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 84,94грн. судового збору .

В задоволені решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку лише у разі залишення судом, який його ухвалив, без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий П.Я.Стельмащук