Справа № 442/6907/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/1651/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.,

з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, вимоги по якому уточнивши заявою від 23.10.2014 року, просила стягувати в її користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення ним навчання.

В обґрунтування позову покликається на те, що в 1999 році вона розірвала шлюб з відповідачем. У шлюбі в них є спільний син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати з нею, на даний час продовжує навчання на III курсі денної форми навчання Інституту інженерної механіки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Оскільки навчання тягне за собою значні додаткові витрати на утримання сина, опинилася у скрутному фінансовому становищі, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2014 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 11.09.2014 року і до припинення навчання, але не пізніше, ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

Вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що всупереч вимогам ЦПК України суд першої інстанції не з"ясував, з якого часу відповідач зареєструвався у своєї дружини та від коли рахується безробітним, оскільки на момент подання позову він був зареєстрований у власній квартирі, яку в продовж років здає в оренду.

Також, відповідач перебував на заробітках в м. Москва і повністю утримував свою нову сім"ю, в тому числі платне навчання у вищому учбовому закладі своєї падчерці.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в цілому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні викладеним доводам скарги, додатково повідомила, що на проїзд, оплату проживання та навчання на військовій кафедрі, харчування та одяг сина, орієнтовно витрачає щомісяця 1000 грн., при цьому що отримує заробітну плату 1200 грн. Вважає, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання сина, оскільки тривалий час перебував на заробітках у м. Москва, крім цього, має на праві власності квартиру, яку здає в оренду іншим особам.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, в обґрунтування повідомив, що на даний час ніде не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Стан здоров"я його нормальний, протипоказань до будь-якої праці немає. Запевняє суд, що немає можливості надавати утримання сину в розмірі 1000 грн., а тому у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення відповідача на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів приходить переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтями 10 і 60 ЦК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи не міститься жодного письмового доказу про те, що відповідач є працевлаштований або має інші додаткові доходи, що могли б забезпечувати його фінансову платоспроможність сплачувати матеріальну допомогу на утримання сина, як цього вимагає позивач. Крім цього, суд врахував, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня донька від іншого шлюбу та власне згоду відповідача надавати матеріальну допомогу сину у сумі 200 гривень щомісячно, яка не обтяжує його фінансове становище.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином відповідача ОСОБА_3.

На даний час ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денної форми навчання факультету Інституту інженерної механіки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу (а.с. 3, 6).

Згідно довідки № 93 від 16.10.2014 року, виданої кафедрою військової підготовки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, ОСОБА_4, навчається на кафедрі військової підготовки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу за програмою підготовки офіцерів запасу, на першому році навчання.

Оплату за навчання ОСОБА_4 на кафедрі за шість місяців проведено в сумі 1553 гривні (а.с. 18).

Також, на оплату за проживання в гуртожитку на час навчання ОСОБА_4, останнім сплачено 1428 гривень (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Аналогічні роз'яснення викладені в абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де крім зазначеного роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З копією паспорта вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 є адреса: АДРЕСА_1, що співпадає з місцем проживання позивача (а.с. 2, 3 звороти).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_2 має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання сина до досягнення ним 23 років, а обов'язок щодо надання вказаної допомоги поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак, районний суд прийшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача, оскільки обов'язок утримувати дітей є обов'язком як матері, так і батька та врахував потребу повнолітнього сина сторін у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням та можливості батька надавати таку допомогу, однак колегія суддів не може погодитись із розміром аліментів, визначеним судом першої інстанції.

Повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання, що зумовлює необхідність витрат на проїзд, придбання навчального матеріалу тощо.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

На відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, згідно запису в трудовій книжці, наказом № 02-К від 31.01.2006 року звільнений з ТзОВ "Уніплит" з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

З 12.11.2014 року відповідач зареєстрований як безробітний, що підтверджується довідкою Стебницького міського центру зайнятості № 244 від 02.12.2014 року.

Крім цього, 14.01.2003 року відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_6, у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі більше ніж 200 грн. на місяць, оскільки протипоказань та будь-яких обмежень у працевлаштуванні у нього немає.

Таким чином, враховуючи в сукупності встановлені обставини справи, колегія суддів приходить висновку про зміну рішення суду в частині визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання з 200 грн. до 500 грн., що забезпечить належне матеріальне утримання сина, а також не буде обмежувати відповідача у видатках на утримання нової сім"ї.

З наведених підстав, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, рішення районного суду необхідно змінити, збільшивши розмір аліментів, який необхідно стягувати з відповідача.

Крім цього, судова колегія звертає увагу на те, що позивач звільнена від сплати судового збору при пред'явленні даного позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від так суд за правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України мав стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, що також залишилось поза увагою суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 (п"ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 11.09.2014 року і до припинення навчання, але не пізніше, ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. та позовної заяви в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин