Справа № 758/4616/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Департамент реєстрації прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Дослідивши вищезазначені матеріали заяви приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зі змісту статті 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вже зазначалося вище, заявники в порядку окремого провадження звернулися до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення.

Частина перша статті 234 ЦПК України визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається зі змісту заяви заявників, останні звертаючись із нею до суду не просять встановити будь-який факт, що має юридичне значення, а просять визнати за ними право власності на майно, що суперечить всім принципам окремого провадження в цивільному судочинстві, оскільки суд лише в позовному провадженні може захисти право особи у випадку його порушення чи не визнання таким способом захисту як визнання права.

Суд не може погодитись із твердженнями заявників, що їх звернення до суду в порядку позовного провадження є неможливим через відсутність спору про право, оскільки крім неможливості звернення із заявленими ними вимогами в окремому провадженні також саме по собі винесення нотаріусом Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вже свідчить про невизнання права заявників на спірне майно. Більш того, майно на яке просять визнати право власності заявники в окремому провадження може бути визнане відумерлою спадщиною, відповідно до вимог Глави 9 ЦПК України та передане до територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Все вищевикладене об'єктивно спростовує доводи заявників про відсутність спору про право та свідчить про зворотнє.

Частина четверта статті 256 ЦПК України визначає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи приписи зазначеної норми цивільно-процесуального закону, а також встановлені мною обставини приходжу до висновку, що провадження у справі не може бути відкрите, оскільки із заяви заявників та тих правовідносин, які склалися, вбачається спір про право, який підлягає розгляду саме в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЦПК України, про відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 234, 256 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Департамент реєстрації прав на нерухоме майно.

Роз'яснити заявникам їх право на звернення до суду із позовом в загальному порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко