У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 про стягнення боргу за кредитними договорами та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про припинення договорів поруки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом про стягнення боргу за кредитними договорами.

ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом про припинення договорів поруки.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за:

- кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 010/3-0-1/77 в розмірі 3 183 847,67 грн, з яких: 2 724 446,61 грн заборгованості за кредитом, 221 280,94 грн заборгованості за відсотками, 183 990,84 грн пені, а також 10 686,24 грн заборгованості за відсотками та пеня у розмірі 43 443,04 грн;

- кредитним договором № 010/3-0-1/70 від 18 квітня 2008 року в розмірі 51 599 959,80 грн;

- з кредитним договором №010/42-1/114 від 25 березня 2011 року в розмірі 5 687 495,21 грн: заборгованість за кредитом - 4 300 000 грн, заборгованість за відсотками - 910 449,14 грн; пеня - 477 046,07 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило змінити оскаржувані судові рішення і ухвалити рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Медтерм» (далі - ТОВ «Фірма Медтерм») умов Генеральної кредитної угоди від 18 травня 2005 року (далі - ГКУ) та укладених в рамках зазначеної угоди кредитних договорів позивач відповідно до вимог ст. ст. 526, 543, 610 ЦК України має право захистити свої порушені права шляхом стягнення із поручителя заборгованість за кредитами.

Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суди виходили із того, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було пропущено строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя про сплату заборгованості. Крім того, суди дійшли висновку про безпідставність вимог ОСОБА_7 про припинення поруки з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах матеріального закону та зроблені при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що 18 травня 2005 року між Акціонерним пошто-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма Медтерм» укладено ГКУ, відповідно до умов якого, банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках ГКУ, а відповідач зобов'язався забезпечити повернення одержаних коштів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов цих кредитних договорів (т. 1 а. с. 15-17).

В рамках зазначеної ГКУ, 25 березня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB Фірмою «Медтерм» було укладено кредитний договір № 010/42-1/114 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальнику надано 4 300 000 грн. зі сплатою 16,9 % річних та з кінцевим строком повернення до 16 березня 2012 року (т. 1 а.с. 36-42).

Згідно п. 2.2. договору відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту.

Додатковою угодою від 20 вересня 2011 року №010/42-1/114/1 до зазначеного договору внесено зміни, якими плату користування кредитом зменшено до 14%. Також додатковою угодою встановлено, що позичальнику надається відстрочення сплати боргу (т. 1 а. с. 43-44). Зазначена угода містить згоду поручителя на зміну його умов.

На забезпечення належного виконання TOB «Фірма Медтерм» зобов'язань за кредитним договором №010/42-1/114, 25 березня 2011 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком за належне виконання умов TOB «Фірма Медтерм» зазначеного кредитного договору (т.1 а. с. 192-195).

Судами встановлено, що заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2011 року станом на 12 жовтня 2012 року № 010/42-1/114 становить 4 300 000 грн. з яких: заборгованість за відсотками - 910 449 14 грн., пеня - 477 046,07 грн (т. 1 а. с. 257).

Також в рамках ГКУ, 24 квітня 2008 року між банком та TOB «Фірма Медтерм» укладено кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 010/3-0-1/77, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 1 089 000 дол. США зі сплатою 11% річних та зі строком повернення кредитних коштів до 22 квітня 2011 року (т. 1 а. с. 45-50).

На забезпечення належного виконання TOB «Фірма Медтерм» зобов'язань за кредитним договором № 010/3-0-1/77, 31 жовтня 2008 року між ОСОБА_7 та банком укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком за належне виконання умов TOB «Фірма Медтерм» зазначеного кредитного договору (т. 1 а. с. 226).

15 травня 2009 року та 25 березня 2011 року банк та поручитель укладали додаткові угоди до договору поруки, пов'язані зі зміною обсягу відповідальності поручителя (т.1 а. с. 227, 228).

Додатковими угодами від 29 вересня 2008 року, 18 березня 2009 року, 8 травня 2009 року, 30 листопада 2009 року, 30 квітня 2009 року, 28 липня 2010 року, 21 грудня 2010 року, 25 березня 2011 року та від 20 вересня 2011 року до кредитного договору № 010/3-0-1/77 вносились зміни щодо ліміту кредитування та порядку погашення кредиту, встановлено нові графіки погашення кредиту (т.1 а.с. 52-77). Зазначені додаткові угоди містять згоду поручителя на зміну умов кредитного договору № 010/3-0-1/77.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 010/3-0-1/77 станом на 25 квітня 2014 року становить 3 379 889,25 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 2 724 446,61 грн., заборгованість за відсотками - 303 555,60 грн.; пеня - 351 887,04 грн. (т. 2 а. с. 145-146); а також заборгованість за відсотками - 1 336,95 дол. США, що еквівалентно -10 686,24 грн.; пеня - 5 407,46 дол. США (т. 2 а. с. 147-148).

Крім того, в рамках ГКУ, 18 квітня 2008 року між банком та TOB «Фірма Медтерм» укладено кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 010/3-0-1/70, за яким позичальнику відкрито ліміт кредитування в розмірі еквівалентному 39 000 000 грн. зі строком повернення до 10 квітня 2009 року (т. 1 а. с. 78-83).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань TOB «Фірма Медтерм» за вищезазначеним кредитним договором, 31 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки. За вказаним договором поруки поручитель зобов'язалась відповідати перед кредитором як солідарний боржник (т. 1 а. с. 222).

Строк позовної давності за п. 4.1 договором поруки встановлено тривалістю в три роки.

Додатковими угодами до кредитного договору № 010/3-0-1/70 від 18 квітня 2008 року, 5 червня 2008 року, 29 вересня 2008 року, 18 березня 2008 року, 10 квітня 2009 року, 8 травня 2009 року, 31 серпня 2009 року, 30 вересня 2009 року, 30 листопада 2009 року, 12 січня 2010 року, 30 квітня 2010 року, 28 липня 2010 року, 25березня 2011року, 21 грудня 2010 року та від 20 вересня 2011 року до кредитного договору № 010/3-0-1/70 вносились зміни щодо ліміту кредитування та порядку погашення кредиту, встановлено нові графіки погашення кредиту (т. 1 а. с. 84-121). Додаткові угоди містять згоду поручителя на зміну умов основного зобов'язання.

Судами встановлено, що 18 квітня 2009 року, 25 березня 2011 року, 20 вересня 2011 року банк та поручитель укладали додаткові угоди до договору поруки, пов'язані зі зміною обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором № 010/3-0-1/70 (т. 1 а. с. 223-225).

Заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2013 року № 010/3-0-1/70 станом на 25 квітня 2014 року становить 58 947 035,50 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 47 442 340,95 грн., заборгованості за відсотками в сумі 5 285 986,64 грн., пеня в розмірі 6 218 707,91 грн., а також за валютною складовою кредиту - заборгованість за відсотками в сумі 23 286,68 грн., пеня - 19 122,90 грн. (т. 2 а. с. 141-144).

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, а також якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (пункти 4.1 договорів поруки від 31 жовтня 2008 року, та пункт 8.2 договору поруки від 25 березня 2011 року, які укладені на забезпечення виконання ТОВ «Фірма Медтерм» кредитних угод № 010/42-1/114, № 010/3-0-1/70, № 010/3-0-1/77) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано ОСОБА_7 вимогу про стягнення заборгованості за кредитними договорами та всіма додатковими угодами до них, в строк протягом 10 банківських днів з дня отримання зазначеної вимоги (т. 1 а. с. 236-240). Зазначене вимогу поручитель отримала 9 квітня 2012 року, що підтверджується її підписом із зазначенням дати отримання та не заперечується сторонами по справі.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за кредитними договорами, починаючи з 20 квітня 2012 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Враховуючи вищезазначені положення матеріального закону, а також ту обставину, що позивачем фактично змінено дату виконання основних зобов'язань, суди дійшли передчасного висновку, що порука ОСОБА_7 не є припиненою, не враховано, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами лише 31 липня 2013 року.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2006 року між позивачем та TOB «Фірма Медтерм» було укладено кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 010/3-0-5/659, за яким позичальнику відкрито ліміт кредитування в розмірі 500 000 дол. США строком до 24 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 122-124).

Додатковими угодами від 17 грудня 2007 року, 28 липня 2010 року, 25 березня 2011 року, 20 вересня 2011 року до кредитного договору № 010/3-0-5/659 вносились зміни щодо ліміту кредитування та порядку погашення кредиту (т. 1 а. с. 127-131).

28 квітня 2011року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма Медтерм» укладено договір про надання гарантії платежу № 019/42-1/007, за умовами якого банк гарантував виконання зобов'язання на суму 1 200 000 грн. строком до 1 серпня 2012р. (т. 1 а. с. 153-162).

Відповідач та позивач уклали договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/245 на забезпечення зобов'язань за договором про надання гарантії платежу №019/42-1/007, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед гарантом солідарно з принципалом за виконання забезпечених зобов'язань (т. 1 а. с. 196-204).

Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма Медтерм» уклали договір про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року № 019/42-1/008, за умовами якого гарант гарантував виконання зобов'язання на суму 1 600 000 грн. строком до 1 серпня 2012р. (т. 1 а. с. 165-171).

ОСОБА_7 та позивач уклали договір поруки від 28 квітня 2011року № 12/42-1/249 в забезпечення зобов'язань за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011року №019/42-1/008, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед гарантом солідарно з принципалом за виконання забезпечених зобов'язань (т. 1 а. с. 205-212).

Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма Медтерм» уклали договір про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року № 019/42-1/009, за умовами якого гарант гарантував виконання зобов'язання на суму 200 000 грн. строком до 1 серпня 2012 року (т.1 а. с. 176-185).

В забезпечення зобов'язань за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011року № 019/42-1/009 відповідач та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали договір поруки від 28 квітня 2011року № 12/42-1/253, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед гарантом солідарно з принципалом за виконання забезпечених зобов'язань (т. 1 а. с. 213-221).

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма Медтерм» уклали договір про надання гарантії платежу від 22 жовтня 2009 року № 019/3-0-1/070, за умовами якого банк гарантував виконання зобов'язання на суму 250 000 Євро строком до 30 липня 2010р. (т. 1 а. с. 136-145).

Додатковими угодами від 14 червня 2010 року, 28 жовтня 2010 року та від 1 липня 2011року до договору гарантії платежу від 22 жовтня 2009 року № 019/3-0-1/070 вносились зміни щодо строку дії гарантії, яка останнім додатковим договором визначена до 30 червня 2012 року включно (т. 1 а. с. 146-152).

Відповідач та позивач уклали договір поруки від 22 жовтня 2009 року № 12/3-0/316 в забезпечення зобов'язань за договором про надання гарантії платежу від 22 жовтня 2009 року № 019/3-0-1/070, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед гарантом солідарно з принципалом за виконання забезпечених зобов'язань (т. 1 а. с. 188-191).

Позивач зазначав, що заборгованість за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011року №019/42-1/007 становить 21 817,09 грн, заборгованість за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року №019/42-1/008 становить 29 089,46 грн, заборгованість за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року №019/42-1/009 становить 155 601,76 грн, а заборгованість за договором про надання гарантії платежу від 22 жовтня 2009 року №019/3-0-1/070 становить 183 054,20 Євро та 100 дол. США.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором № 010/3-0-5/659 та договорами про надання гарантії, суди вищезазначених положень процесуального закону не врахували, не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснили ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його право для надання відповідних доказів на підтвердження розміру заборгованості за договорами гарантії та доказів щодо укладення договору поруки на забезпечення належного виконання ТОВ «Фірма Медтерм» умов кредитного договору № 010/3-0-5/659.

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак