25 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Барановської Л.В., Прокопчук Н.О.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням, -
У січні 2014 року ОСОБА_1, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року в частині відмови у визначенні порядку користування жилим приміщенням та ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити у користування ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 жилу кімнату, позначену на плані «4», площею 12,00 кв.м., ОСОБА_4 виділити кімнату площею 17,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, залишити у спільному користуванні сторін кухню, ванну кімнату, туалет, коридор.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Справа 759/938/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5709/2015
Головуючий у суді першої інстанції: П'ятничук І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2009 ОСОБА_6 відчужив 4/6 частини квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4, про що свідчить договір довічного утримання від 15.07.2009.

Із свідоцтва про право на спадщину від 24.11.2008 вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2008 ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми № 3 ЄРРЦ філії № 801 від 22.05.2014 в квартирі АДРЕСА_1 власники не зареєстровані, борг по оплаті за житлово-комунальні послуги становить 10 947,18 грн.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу того, що ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у проживанні в АДРЕСА_1.

Постановою Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.04.2012 було відмовлено у відкритті кримінального провадження.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині вселення позивача до спірної квартири, оскільки позивачу та неповнолітньому ОСОБА_3 належить на праві власності по 1/6 частині спірної квартири, а тому на підставі чинного законодавства і позивач і ОСОБА_3 мають право вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування жилим приміщенням з наступних підстав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 51,80 кв.м. та житловою площею 29,5 кв.м. складається з двох кімнат площею 17,2 кв.м. та 12,0 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., коридора, ванної кімнати, туалету та балкону, з яких ідеальна доля загальної площі, що належить позивачу та її сину, становить 17,0 кв.м., а житлової площі - 9,73 кв.м.

Із позовної заяви та вимог апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить виділити в користування їй та її сину кімнату площею 12,0 кв.м.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування спірною квартирою, оскільки кімната площею 12,0 кв.м., яку просить виділити позивач у користування не відповідає її та її сина ідеальній частці у спільній власності, так як площа зазначеної кімнати перевищує розмір належної їй частини і погіршуватиме інтереси відповідача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: