У Х В А Л А

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 08 вересня 2006 року № б/н, просило стягнути з позичальника 18 310 грн 61 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2006 року № б/н станом на 31 грудня 2013 року в розмірі 18 310 грн 61 коп., яка складається із: 3 750 грн 87 коп. - заборгованість за кредитом, 13 211 грн 62 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 848 грн 12 коп. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач скористався своїм правом на стягнення боргу, звернувшись до суду у 2007 році із заявою про видачу судового наказу, а невиконання судового наказу про стягнення коштів не є підставою для повторного звернення до суду з позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що видача судового наказу у 2008 році не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не тягне за собою припинення нарахування відсотків за користування неповернутими кредитними коштами, а також нарахування інших платежів, передбачених кредитним договором, до повного повернення позичальником отриманої суми кредиту. Оскільки умовами кредитного договору від 08 вересня 2006 року № б/н передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами, а останній платіж відповідачем здійснено 10 грудня 2013 року, то звернувшись до суду з позовом 10 лютого 2014 року, позивач не пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 08 вересня 2006 року ОСОБА_3 звернулася до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачці було надано кредит у розмірі 6 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит надано відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг (далі - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві про надання кредиту.

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2008 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 9 тис. грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором від 08 вересня 2006 року № б/н.

Із довідки ПАТ «АрсеналМіттал Кривий Ріг» від 05 серпня 2014 року № 811-15/1-4561 вбачається, що із заробітної плати ОСОБА_3 утримувалась заборгованість за кредитом на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно з виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 2н-57 від 10 січня 2008 року. Заборгованість складала 9 040 грн 70 коп. Утримано і перераховано 8 866 грн 14 коп. Залишок заборгованості складає 174 грн 56 коп. (а. с. 36).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що оскільки ОСОБА_3 не сплатила присуджені судовим наказом кошти, то станом на 31 грудня 2013 року утворилась загальна заборгованість за кредитом у розмірі 25 962 грн 69 коп., яка складається із: 9 945 грн 39 коп. заборгованості за кредитом, 16 017 грн 30 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина), 848 грн 12 коп. штрафу (процентна складова). Оскільки судовим наказом від 10 січня 2008 року з відповідачки стягнуто 09 тис. грн 20 коп. заборгованості, то загальна сума заборгованості з урахуванням присуджених судовим наказом коштів становить 18 310 грн 61 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не встановив строку дії договору, який згідно із заявою на видачу кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У заяві на видачу кредиту строк дії картки не зазначено. Сама кредитна картка чи її копія у суді не досліджувалась.

Крім того, стягуючи з відповідачки на користь банку 13 211 грн 62 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 31 грудня 2013 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів у січні 2008 року банк реалізував своє право на пред'явлення вимоги до позичальника про виконання зобов'язань за кредитним договором. Наслідком такого звернення стала видача 10 січня 2008 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області судового наказу, яким з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 9 тис. грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із: 6 194 грн 52 коп. заборгованості за кредитом та 2 805 грн 68 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

У той же час, ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи з відповідачки проценти за користування кредитом, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд, не встановивши терміну дії кредитної картки, не перевірив, чи не припинилася за таких обставин дія договору та чи можливе за таких умов нарахування процентів за користування кредитом.

Крім того, стягуючи з відповідачки на користь банку 3 750 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, апеляційний суд не звернув уваги на те, що згідно із заявою на видачу кредиту кредитний ліміт становить 6 200 грн, на погашення якого судовим наказом було стягнуто 6 194 грн 52 коп.

Стягуючи з відповідачки на користь банку 3 750 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, апеляційний суд з цього приводу в рішенні будь-яких висновків не навів.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко