У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Коротуна В.М., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про виселення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач у передбаченому законом порядку не довела обставин, які є підставою для виселення відповідача згідно із положеннями статті 116 ЖК України, на підставі якої заявлені позовні вимог до ОСОБА_5, що позбавляло суд можливості задовольнити позов.

До такого висновку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково не застосовані положення статті 98 ЖК України та статей 316, 317, 391 ЦК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішення, оскільки, вказаними положеннями законодавства позовні вимоги та доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не обґрунтовувались.

Інших доводів, які б містили докази порушення судами норм матеріального та процесуального права касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини 3 статті 332 ЦПК України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун

С.П. Штелик