Справа № 463/2995/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/540/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Б. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ЛКП Дім до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2014 року вказаний вище позов задоволено.

Ухвалено визнати укладеним, на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. №529 Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, договір про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій між ЛКП Дім та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що проживають у квартирі №23 в будинку №77 на вул. Пасічній у м. Львові; визнати укладеним, на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення між ЛКП Дім та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що проживають у квартирі №23 в будинку №77 на вул. Пасічній у м. Львові; стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ЛКП Дім заборгованість за фактично надані послуги з централізованого опалення квартири №23 в будинку №77 на вул. Пасічній у м. Львові, станом на травень 2014 року в розмірі 5481 грн. 71 коп. (пять тисяч чотириста вісімдесят одна гривня сімдесят одна гривня); стягнути у рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ЛКП Дім 372 грн. 50 коп. (триста сімдесят дві гривні пятдесят копійок) судових витрат.

Зазначене рішення оскаржила відповідач ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права та не враховано, на її думку, що справа у якій вона виступає третьою особою перебуває на розгляді у Верховному Суді України.

На підставі вказаного, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що квартира №23 у будинку №77 на вул. Пасічній у м. Львові належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Власником будинку, в якому знаходиться зазначена квартира є Львівська міська рада (а.с.7), а балансоутримувачем ЛКП Дім.

На імя відповідача ОСОБА_3 позивачем відкрито особовий рахунок 023 (а.с.8).

У поданій позовній заяві позивач покликається на те, що між сторонами не укладено договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення і про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території (а.с.3).

Як встановлено під розгляду апеляційної скарги вказаний факт відповідач ОСОБА_3 визнала, а відтак такий не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України.

У зв'язку з несплатою відповідачами житлово-комунальних послуг в розмірі, визначеному позивачем, останнім нараховано заборгованість за період з 01.07.2011 року до 01.06.2014 року в сумі 5481,71 грн..

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з фактичного надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачам, обов'язку відповідачів укласти із постачальником послуг договір про надання таких та обовязку утримувати належне їм на праві власності житло, в тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Частиною 1 ст.179 ЖК України встановлено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1, 5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги власник квартири зобовязаний, зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачам в період з 01.07.2011 року до 01.06.2014 року надавались послуги із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення і про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, що не заперечується відповідачем ОСОБА_3, яка зазначила, що нею всі послуги оплачуються вчасно, за винятком плати за приєднане теплове навантаження, яка стягується на основі двоставкового тарифу.

На підставі вказаного колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови в стягненні із відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Про обґрунтованість та законність такого правового висновку неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

За фактичне надання вказаних послуг позивачем, згідно ч.2 ст. 162 ЖК України нараховувалася плата за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуги по особовому рахунку 023, відкритого на ім'я ОСОБА_3, в період з 01.07.2011 року по 01.06.2014 року відповідачами оплата послуг з централізованого опалення здійснювалася частково, внаслідок чого уторилася заборгованість в розмірі 5481,71 грн. (а.с.8).

Правовідносини щодо надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у м. Львові індивідуально по кожному будинку і щодо надання послуг з водо, теплопостачання та водовідведення у м. Львові регулюються рішенням Львівської міської ради №561 від 31.05.2011 року Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові та №930 від 02.09.2008 року Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання, враховуючи економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво, транспортування та постачання.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги та заперечення на позов відповідач ОСОБА_3 посилалася на неправомірність нарахування плати за послуги з врахуванням двоставкового тарифу та передчасність висновків суду першої інстанції про існування такої заборгованості через розгляд справи щодо правомірності нарахування плати за комунальні послуги на підставі двоставкового тарифу за її участю в якості третьої особи у Верховному Суді України.

Однак, колегія суддів такі доводи апелянта відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень.

На підтвердження зазначених тверджень відповідачем ОСОБА_3 не надано суду першої інстанції та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції жодних доказів.

Встановивши, що позивачем надавалися відповідачам послуги щодо теплопостачання та з утримання будинку та прибудинкової території, однак відповідачі за надані послуги кошти в повному обсязі не сплачували, внаслідок чого утворилася заборгованість з їх оплати в розмірі 5481,71 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості з оплати цих послуг з відповідачів на користь позивача.

Всупереч ч.1 ст. 60 ЦПК України ніяких належних та допустимих доказів, які б спростовували правильність розрахунку заборгованості позивача та свідчили б про ненадання заявлених послуг, чи надання неякісних послуг, що давали б підстави для зменшення розміру нарахованих до сплати сум, відповідачі не надали ані суду першої, ані апеляційному суду.

Зазначення ж відповідачем ОСОБА_3 про неправомірність нарахування плати за житлово-комунальні послуги з врахуванням двоставкового тарифу, на думку колегії суддів, не впливають на правильність висновків та рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки не підтверджуються тими чи іншими доказами, а справа на яку покликається відповідач ОСОБА_3 стосується чітко невизначеного кола субєктів споживачів житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке оскаржується ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2014 року залишити без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ЛКП Дім до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_6