У Х В А Л А

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кролевецької міської ради Сумської області, ОСОБА_4, треті особи: реєстраційна служба Кролевецького районного управління юстиції Сумської області, Кролевецька районна державна нотаріальна контора Сумської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 Спадщину, яка складалася із недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1, після його смерті фактично прийняла його дружина - ОСОБА_8 Після її смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, у цьому будинку залишилась проживати її мати, ОСОБА_9, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. У січні 2004 року він забрав свою бабусю, ОСОБА_9, проживати до себе, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що до дня її смерті він постійно проживав із нею, позивач просив встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті дочки, ОСОБА_8, та визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті дочки ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кролевці Сумської області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Реутинці Кролевецького району Сумської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_9, яка успадкувала спірне майно після смерті дочки, ОСОБА_8, до дня смерті проживала разом з позивачем, своїм внуком, тому він вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті за правом представлення.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками суду першої інстанції, пославшись при цьому також на те, що ОСОБА_9 постійно проживала зі своєю донькою, яка була єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка, та успадкувала після її смерті спірний житловий будинок. Той факт, що спірний житловий будинок не введено в експлуатацію, не отримано спадкодавцями правовстановлюючий документ не нього, не має значення так, як ніхто із сторін не оспорює, що ОСОБА_4 збудував цей будинок спільно з дружиною.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 побудували житловий будинок АДРЕСА_1, проте за життя не здали його до експлуатації.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Спадщину після його смерті фактично прийняла ОСОБА_8, яка проживала разом із ним та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Разом із нею до дня її смерті у спірному будинку проживала її матір, ОСОБА_9, яка у січні 2004 року переїхала проживати до свого онука ‒ ОСОБА_3

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті дочки, ОСОБА_8, шляхом фактичного вступу у володіння спірним житловим будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час спадкування, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної правової оцінки довідці виконавчого комітету Реутинської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 24 листопада 2011 року (а.с. 231), відповідно до якої ОСОБА_10 до дня смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2, та довідці виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 14 вересня 2014 року (а.с. 147), відповідно до якої ОСОБА_10 проживала разом з донькою, ОСОБА_8, у будинку АДРЕСА_1.

Наведені довідки суперечать одна одній, проте суд апеляційної інстанції не дав їм оцінки та не перевірив викладені у них обставини місця проживання ОСОБА_10

При цьому апеляційний суд не врахував того, що ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також до суду із позовом про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкуваня.

Крім того, у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Житловий будинок АДРЕСА_1 був зданий до експлуатації після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_8, а, відтак, суд не визначився із тим, чи набули вони на нього право власності та чи могла ОСОБА_10 успадковувати житловий будинок після смерті дочки, ОСОБА_8

Також суд не визначився, які нормативно-правові акти врегульовували порядок набуття права власності на житловий будинок на час його побудови, оскільки саме від цього залежить, чи є спірний житловий будинок об'єктом цивільного права та спадкування.

На наведене суд апеляційної інстанції уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів та не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська