Р І Ш Е Н Н Я Справа №200/19753/14-ц

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015р. Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Решетніка М.О.

при секретарі - Тиханській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за заявою ПАТ "Платинум Банк" про скасування рішення третейського суду, учасниками якого також були ОСОБА_1 та ТОВ "Альб-Інвест", -

В С Т А Н О В И В:

12.11.2014р. ПАТ "Платинум Банк" звернувся до Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська з даним позовом. Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що Дніпропетровським апеляційним господарським судом розглядалася справа за їх позовом до ТОВ "Альб-Інвест", третя особа: ОСОБА_1 "Про звернення стягнення на предмет іпотеки". Під час розгляду справи 01.10.2014р. вони дізналися, що договір про надання кредитної лінії №01.840.07.02 від 11.01.2007р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Агробанк", за рішенням Постійно діючого міжрегіонального третейського суду при Асоціації "Українська третейська організація підприємства та фінансових установ" від 22.09.2014р. визнано недійсним.

Як на підставу скасування вказаного рішення третейського суду від 22.09.2014р. позивач посилається на те, що справа, по якій воно прийнято, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, та при розгляді справи вони не були присутні.

У судовому засіданні представник ПАТ "Платинум Банк" заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник ОСОБА_1 просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені в запереченнях на позовну заяву.

Представник ТОВ "Альб-Інвест" в судове засідання не з?явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, та дослідивши матеріали справи і матеріали третейської справи Постійно діючого міжрегіонального третейського суду при Асоціації "Українська третейська організація підприємства та фінансових установ" №01/14 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Платинум Банк", третя особа: ТОВ "Альб-Інвест" "Про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії", суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 січня 2007р. між ЗАТ "АгроБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредитної лінії №01.840.07.02 (а.с.15-16).

ПАТ "Банк Восток", який є правонаступником ЗАТ "АгроБанк", передав всі права за вказаним договором ПАТ "Платинум Банк" на підставі договору відступлення права вимоги №20110829/1-Г від 29.08.2011р. (а.с.17-18).

Рішенням Постійно діючого міжрегіонального третейського суду при Асоціації "Українська третейська організація підприємств та фінансових установ" від 22.09.2014р. по третейській справі №01/14 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Платинум Банк", третя особа: ТОВ "Альб-Інвест" "Про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії" - задоволено позовні вимоги ОСОБА_1: визнано недійсним договір про надання кредитної лінії №01.840.07.02 від 11.01.2011р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Агробанк".

Відповідно до ч.1 ст.3891 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно ч.2 цієї статті заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч.3 ст.3894 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Згідно до ч.6 цієї статті за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право:

1) постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін;

2) постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.

У відповідності до ч.1 ст.3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Відповідно до ч.2 цієї статті рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно до ст.51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п.2 Постанови Верховного Суду України від 12.04.1996р. №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, що судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист справ споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (оредарем) і наймодавцем (орендавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Згідно до Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991р. №1023-ХІІ, правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію цього Закону.

Зважаючи на викладене - не заслуговують на увагу твердження представника ОСОБА_1 про те, що спір між ним і банком, який вирішувався третейським судом, не регулюються Законом №1023-ХІІ, як про це зазначав і сам третейський суддя у оскаржуваному рішенні.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем фінансової послуги, яка була надана ЗАТ "Агробанк" та правовідносини між сторонами виникли з кредитного договору, тому дана справа, по якій третейським суддею 22.09.2014р. прийнято рішення, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

А тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, та скасувати рішення Постійно діючого міжрегіонального третейського суду при Асоціації "Українська третейська організація підприємств та фінансових установ" від 22 вересня 2014р. у справі №01/14 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Платинум Банк", третя особа: ТОВ "Альб-Інвест" "Про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії".

На підставі викладеного, керуючись ст.6,38,51 Закону України "Про третейські суди", Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст.3,10,11,60,212-215,3891,3894,3895 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Рішення Постійно діючого міжрегіонального третейського суду при Асоціації "Українська третейська організація підприємств та фінансових установ" від 22 вересня 2014р. у справі №01/14 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Платинум Банк", третя особа: ТОВ "Альб-Інвест" "Про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії" - скасувати.

Строк апеляційного оскарження рішення 10 днів.

Суддя