Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання незаконними дій щодо відмови у виплаті страхової суми, зобов'язання спрямувати суму страхової виплати на погашення заборгованості за кредитним договором, стягнення залишку страхової виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2005 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір. 20 липня 2005 року між ним і Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «Кредо») було укладено договір особистого страхування, за яким вигодонабувачем зазначено ПАТ «КБ «ПриватБанк». Страховим випадком за договором страхування є стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку. 10 квітня 2011 року з ним стався нещасний випадок, а саме при падінні з дерева він отримав струс головного мозку і травму попереково-хрестцового відділу хребта. 18 січня 2012 року йому було встановлено третю, а 10 грудня 2013 року - другу групу інвалідності безстроково, крім того, він отримав статус інваліда війни. На звернення у квітні 2014 року до ТДВ «Кредо» для виплати страхового відшкодування він отримав відмову, оскільки стійка втрата працездатності настала не внаслідок нещасного випадку, тож не є страховим випадком. Однак позивач не згоден із відмовою відповідача у виплаті страхової суми, тому просив визнати незаконними дії ТДВ «Кредо» щодо відмови у виплаті страхової суми при настанні страхового випадку; зобов'язати ТДВ «Кредо» спрямувати суму страхової виплати у розмірі 54 426 грн 61 коп. на погашення залишку заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2005 року; стягнути з ТДВ «СК «Кредо» на свою користь залишок страхової суми у розмірі 2 385 грн 89 коп., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 948 грн 56 коп., інфляційні втрати у сумі 4 376 грн 69 коп., а також три проценти річних у сумі 825 грн 03 коп., а всього - 8 563 грн 17 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити у справі нове рішення по суті позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності заявлених позовних вимог, а саме: недоведеності причинного зв'язку між падінням позивача з дерева та встановленою інвалідністю.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

І.К. Парінова