АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2389/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Яценко Н.О.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованої суми коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»(далі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованої суми коштів. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 08.11.2012 відповідач звернувся до каси Оболонського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з метою поповнення власної кредитної карти № НОМЕР_1 та передав касиру грошові кошти у розмірі 60.000 грн., проте через технічну помилку касира-операціоніста ПАТ КБ «Приватбанк» на картковий рахунок відповідача було перераховано 135.600 грн. У зв'язку з чим, позивач вважає, що відповідач є неналежним отримувачем та користувачем грошових коштів в розмірі 75.600 грн. Після ігнорування відповідачем вимоги Банку про добровільне повернення помилково перерахованих коштів, останній звернувся з позовом про стягнення суми коштів, яка станом на 11.06.2013 з урахуванням пені складає 77.911 грн. 55 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 у задоволенні зазначеного позову відмовлено за недоведеністю.

В поданій апеляційній скарзі Банк зазначає, що рішення підлягає скасуванню у зв'язку невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається, що ОСОБА_2 є неналежним отримувачем та безпідставно користується чужими грошовими коштами в розмірі 75.000,00 грн., факт отримання яких, на думку скаржника, в ході розгляду справи був підтверджений актом недостачі, відеозаписом, з якого чітко видно купюри якого саме номіналу були перераховані касиром та в якій кількості, а також показаннями свідків.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь Банку грошові кошти в сумі 77.911 грн. 55 коп. як помилково перераховані з урахуванням пені, а також судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи зазначене судове рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що відеозапис, на який посилався суд, як на основний доказ, обривається до остаточного проведення касової операції. Крім того, наявні розбіжності між сумою загальних внесень, вказаних у квитанціях разом з комісією (134 980 грн. 92 коп.) та сумою, яку на думку позивача, було помилково перераховано на картковий рахунок відповідача(60000 грн. + 75600 грн. = 135. 600 грн. 00 коп.).

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2012 до каси Оболонського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся ОСОБА_2 з проханням поповнити його кредитну карту № НОМЕР_1, передавши касиру грошові кошти купюрами номіналу по 100, 200 та 500 грн.

В ході перерахування касиром ОСОБА_4 отриманих від ОСОБА_2 грошей, що простежується також з відеозапису, виконаного службою безпеки банку, встановлено, що у касу передано готівкові кошти у вигляді: 42 купюри номіналом 500 грн.; 153 купюри номіналом 200 грн.; 84 купюри номіналом 100 грн. Тобто загальна сума переданих відповідачем коштів становила 60.000 грн.

Між тим, встановлено, що, здійснюючи підрахунок 84 купюр номіналом 100 грн., касир ОСОБА_4 неправильно переписала показання з калькулятора, дописавши на один нуль більше в кінці отриманої суми, та замість 8.400 грн., як мало бути, записала 84.000 грн. У зв'язку з цим кінцева сума на яку було поповнено картку клієнта виявилася 135 600 грн., що є більшою на 75.600 грн., ніж ним було передано готівкою в касу банку, а за вирахуванням утриманої плати за касове обслуговування, картковий рахунок відповідача поповнено фактично на 133.637 грн. 03 коп. /а.с.35-38/.

Сам відповідач після перегляду у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вище указаного відеозапису, не заперечував, що ним, дійсно, було передано касиру близько 60.000 грн. Однак наполягав на тому, що після цієї касової операції і отримання квитанцій, він ще додатково передав касиру для поповнення свого карткового рахунку № НОМЕР_1 готівкові кошти, що у сумі становили 134 980 грн. 92 коп..

Після здійснення перерахунку та вирахування комісії касиром ОСОБА_4 було здійснено поповнення розрахункової картки № НОМЕР_1, що підтверджується випискою по рахунку /а.с.5/. На підставі цих обставин відповідачу (з врахуванням сплаченої комісії) були видані чотири чеки на 134 980 грн. 92 коп. з урахуванням отриманої комісії за касове обслуговування /а.с.35-38/.

09.11.2012 керівником відділення Маковською С.В., завідуючою касою Снисаренко Ю.А. проведений облік грошових коштів, які знаходяться в кабінці операційної каси касира ОСОБА_4 та встановлено нестачу в розмірі 75.600,00 грн., про що складений акт № 18748425 /а.с.11/.

Касир ОСОБА_4 пояснила, що відповідачем ОСОБА_2 було внесено на картковий рахунок НОМЕР_1 готівкою кошти: 42 купюри номіналом 500 грн.; 153 купюри номіналом 200 грн.; 84 купюри номіналом 100 грн. Тобто загальна сума переданих ним коштів становила 60.000 грн. Здійснюючи загальний підрахунок, вона випадково неправильно переписала показання з калькулятора, дописавши на один нуль більше в кінці отриманої цифри, та замість 8.400 грн., як мало бути, записала 84.000 грн. У зв'язку з цим кінцева сума на яку було поповнено картку клієнта виявилася 135. 600 грн., що є більшою на 75.600 грн., ніж ним було передано готівкою в касу банку, а за вирахуванням комісійних рахунок відповідача поповнено фактично на 133.637 грн. 03 коп..

Крім того, встановлено, що відповідачем внесено 810 грн. 97 коп. для поповнення іншого карткового рахунку НОМЕР_2, спір стосовно якого між сторонами відсутній.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Встановлено, що відповідач відмовився добровільно повернути зайво отримані ним кошти банку, у зв»язку з чим, останній звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги.

Між тим, в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач наполягав на тому, що він вніс у касу банку 134 980 грн. 92 коп. грн. купюрами по 100,200 та 500 грн. чотирма пачками стягнутими гумками і після здачі касиру кожної такої пачки грошей він отримував відповідний чек.

Вважає, що чотири чеки на загальну суму 134. 980 грн. 92 коп., з урахуванням утриманих комісійних, видані йому правильно.

Між тим, при перегляді у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відеозапису, виконаного службою безпеки банку слідує, що відповідач ОСОБА_2 передав касиру кошти не чотирма пачками, як поясняв відповідач, а однією пачкою грошей, сума якої при перерахуванні касиром склала 60.000 грн., купюрами по 100,200,та 500 грн.

Також, при перегляді указаної відеозйомки за участю учасників процесу встановлено, згідно хронометражу на екрані відеозйомки, кошти у сумі 60.000 грн. були передані відповідачем касиру о 14год. 04хв. 13сек., перша квитанція з касового апарату вийшла о 14год. 28 хв. 31сек., а відеозапис був перерваний о 14год. 30хв. 55сек., тобто, відеозапис вище зазначеної касової операції, з початку надходження до віконця каси коштів у сумі 60.000 грн., та до моменту виходу з касового апарату першого чеку, тривав 26хв.43сек.

Відеозапис був перерваний на стадії вилучення касиром першої квитанції із касового апарата і до видачі квитанцій відповідачу.

Використовуючи цю обставину, що відеоспостереження було припинене, відповідач ОСОБА_2, наполягає на тому, що, отримавши квитанції після внесення у касу 60.000 грн. він, безпосередньо після того, як перервалася відеозйомка, передав касиру для поповнення рахунку ще одну пачку готівки на суму 74.980 грн. 92 коп. купюрами різного номіналу, і таким чином здав у касу банку для поповнення свого касового рахунку 134.980 грн.92 коп.

Між тим, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження у судовому зсіданні з таких підстав.

Оскільки із хронометра на екрані відеозйомки слідує, що тривалість часу з моменту передачі відповідачем касиру пачки готівки у сумі 60.000 грн. до початку вилучення чеків із касового апарату, становить 26хв. 42 сек., це означає, що тривалість оформлення касової операції з прийому готівки у розмірі 75.600 грн. купюрами різного номіналу, повинна становити не меншу за часом тривалість ніж прийняття готівки у сумі 60.000 грн.

Однак, як слідує із чека, останнього за часом вилучення із касового апарату, на ньому зафіксований час 14год.36хв.05 сек. (встановлено, що розбіжність синхронізації між часом на екрані та часом встановленим на касовому апараті становить 9 сек.), що означає, що для касової операції по прийому від ОСОБА_2 75.600 грн. касиру залишалось 6 хв.50 сек., що є нереальним.

Крім того, доводи відповідача спростовуються також тією обставиною, що на всіх чотирьох квитанціях на суми 19.380 грн.92 коп., 40.400 грн., 40.000 грн. та 35.200 грн. (134.980,92) касовим апаратом зафіксований час, який не перебільшує трьох хвилин (14.28.22год; 14.30.46год.;14.33.09год.; 14.36.05год.). Тобто, всі чотири касові чеки були видані одночасно, а оскільки, як зафіксувала відеозйомка, чеки виходили з касового апарату після касової операції на суму 60.000 грн., то, саме ця сума і була внесена до каси відповідачем, а не 135.600 грн.

Також, із відеозапису спірної касової операції встановлено, що чотири касові чеки не видавалась відповідачу окремо після кожного оприходування коштів, а видавались касиром всі чотири чеки одночасно, що також не узгоджується з доводами відповідача.

Із наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем передавались кошти лише один раз і однією пачкою готівки у сумі 60.000 грн., що і було зафіксовано відеоспостереженням, а доводи відповідача про передачу касиру банку другої пачки готівки у сумі 75.600 грн., суд розцінює як намагання відповідача ввести суд в оману.

Ухвалюючи нове рішення, суд керується наявними неспростовними доказами, якою є відеозйомка, проти об»єктивних даних якої не заперечують сторони, в тій частині, що відповідачем передано в касу банку саме 60.000 грн., а також бере до уваги спростовані у судовому засіданні твердження відповідача, що він до каси банку ще додатково передавав кошти після 60.000 грн.

Колегія суддів вважає, що невідповідність сум у позовних вимогах(175600 грн.) з чотирма касовими чеками від 8.11.2012 року(175791,89 грн. з урахуванням квитанції на 810 грн. 97 коп.) є незначною і такою, що не впливає на об»єктивність висновку суду.

Відповідно до п.35.2 ст.35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі своєчасного повідомлення банком-порушником неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу та порушення неналежним отримувачем строку, встановленого п.35-1 цієї статті, неналежний отримувач має повернути суму переказу , а також сплатити банку-порушнику пеню у розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожен день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків від суми переказу.

Таким чином, з урахуванням пені у сумі 2.311 грн. з відповідача на користь банку належить стягнути заборгованість у розмірі 77.911 грн.55 грн.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції, як ухвалене всупереч дійсним обставинам справи та вимогам матеріальних норм права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Приватбанк» належить стягнути сплачений судовий збір у сумі 1.168 грн.67 коп.

Керуючись ст. ст. 317, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року, та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованої суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 77.911(сімдесят сім тис. дев»ятсот одинадцять) грн. 55 коп., а також судові витрати у сумі 1.168 (одна тис. сто шістдесят вісім) грн.67 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді