У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за фактичне користування послугами та спонукання до укладення договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» (далі - ТОВ «Управ-Дом») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що товариство здійснює експлуатацію підземного паркінгу по вул. Майорова, 7 у м. Києві, про що було повідомлено власників машиномісць. Для обслуговування паркінгу та утримання його в належному стані товариство уклало договори з постачальниками електроенергії, води, теплопостачання, особою, яка здійснює пропускний та внутрішній режим, постійну охорону автостоянки. Вартість утримання машиномісця станом на 1 жовтня 2012 року становить 291 грн 34 коп. на місяць. ОСОБА_3 є власником машиномісця НОМЕР_1 підземного паркінгу та користується наданими послугами. Посилаючись на те, що відповідач не сплачує вартість послуг на утримання та обслуговування паркінгу, як власник машиномісця в ньому, просило задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Управ-Дом» заборгованість за технічне обслуговування машиномісця № 25, що належить відповідачу на праві приватної власності, в розмірі 5 315 грн 83 коп., 3 % річних від простроченої суми - 125 грн 35 коп., інфляційні втрати - 32 грн 88 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно сертифікату відповідності серії КВ № 9 від 12 липня 2011 року, підземний паркінг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було введено в експлуатацію, ОСОБА_3 є власником машиномісця НОМЕР_1 в ньому, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності від 30 травня 2012 року.

13 липня 2011 року між ТОВ «Управ-Дом» та ТОВ «Обіо», який є забудовником та балансоутримувачем зазначеного паркінгу, було укладено додатковий договір № 2, відповідно до умов якого балансоутримувач делегує свої повноваження позивачу по утриманню площ третьої черги пускового комплексу (підземний паркінг).

Вартість послуг по утриманню одного машиномісця паркінгу згідно розрахунку від 1 вересня 2012 року складає 420 грн на місяць.

Відповідно до розрахунку оплати щодо експлуатації машиномісця від 1 жовтня 2012 року, вартість послуг по його утриманню складає 291 грн 34 коп. на місяць.

Відповідачу та іншим власникам машиномісць було запропоновано укласти договір на технічне обслуговування підземної автостоянки (паркінгу).

Заявою від 4 жовтня 2012 року ОСОБА_3 відмовилася від укладання зазначеного договору, оплати вартості витрат по його утриманню та просила видати їй перепустку для користування паркінгом.

Позивачем на адресу ОСОБА_3 було направлено лист за вих. № 187 від 27 травня 2013 року, згідно якого останню було повідомлено про існуючу заборгованість за послуги пов`язані з утриманням належного їй на праві приватної власності машиномісця та запропоновано укласти договір на його обслуговування, однак жодних оплат відповідачем здійснено не було, хоча вона продовжувала користуватися ним.

Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, визначено розмір та порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Цим Порядком встановлено, що вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг.

Входячи з наведеного, правовідносини між власником машиномісця в паркінгу з приводу надання послуг на його утримання і обслуговування і особою, яка надає такі послуги, виникають на підставі укладеного між ними договору.

Відсутність між цими особами договірних відносин унеможливлює визначення вартості послуг, які надаються власнику, оскільки умова про це є істотною для такого договору, затвердження їх розміру будь-якими органами (особами) або ж визначення їх на власний розсуд виконавця чинним законодавством не передбачене.

За відсутності договору зобов'язання власника щодо утримання спільного майна виникають на підставі положень ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 319, 360 цього Кодексу <nau://ukr/435-15|st319>власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Статтею 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з наведеного, для покладення на ОСОБА_3 обов'язку по сплаті витрат на управління, утримання та збереження спільного майна (паркінгу), в якому знаходиться належне їй на праві приватної власності машиномісце, суди мали з'ясувати які конкретно витрати були понесені позивачем для здійснення дій по управлінню, утриманню та збереженню спільного майна, чи були у нього повноваження на вчинення таких дій, та чи понесені витрати викликані необхідністю їх вчинення в інтересах власників.

Серед інших витрат, які увійшли в розрахунок розміру коштів про стягнення яких заявлено позов, зазначено і охоронні послуги згідно договору про надання охоронних послуг, який укладався між ТОВ «Управ-Дом» та ТОВ «Оса-3».

Предметом зазначених договорів (а. с. 196-199, 200, 201-204 т. 1) є зобов'язання виконавця (ТОВ «Оса-3») за дорученням замовника (ТОВ «Управ-Дом») прийняти під централізовану охорону та забезпечити належне виконання охорони паркінгу замовника.

Пунктом 1.1 договору № 01/4/01/13 про надання охоронних послуг від 1 січня 2013 року, укладеного між ТОВ «Управ-Дом» та ТОВ «ОСА-3», передбачено, що виконавець за дорученням замовника зобов'язується прийняти під централізовану охорону та забезпечити належне виконання охорони паркомість та майна яке перебуває у власності замовника, майна третіх осіб за наявності їх письмової згоди, яке знаходиться на території паркінгу житлово-офісного комплексу.

Дані про те, що за згодою ОСОБА_3 ТОВ «Оса-3» прийняло під охорону належне їй майно у справі відсутні.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 зазначала, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності і обґрунтованості понесених витрат, вибору підприємств та організацій, які надавали послуги, на якій підставі обиралися організації, які надавали послуги, чи є вартість таких послуг економічно обґрунтованою та ринково конкурентною, та чи відповідають такі послуги вимогам з якості та безпеки.

Суди при вирішенні спору на вказані положення закону та обставини справи уваги не звернули, мотивів на спростування доводів відповідача не навели, не з'ясували, які конкретно витрати понесені на обслуговування машиномісць, чим викликана необхідність таких витрат, не врахували, що сам факт укладення позивачем господарських договорів з організаціями, які надають послуги, не може бути достатньою підставою для задоволення позову.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені ними рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук