Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Черненко В.А.,

Нагорняка В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, розірвання кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2013 року, додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Позивач посилався на те, що 16 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 52 290 дол. США зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2028 року. Оскільки ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, утворилась заборгованість у розмірі 74 711,56 дол. США, що за курсом НБУ становить 596 198 грн 40 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надала в іпотеку трикімнатну квартири АДРЕСА_1.

Банк просив звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у сумі 74 711,56 дол. США, що за курсом НБУ становить 596 198 грн 40 коп.

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 2008 року нею було отримано споживчий кредит в сумі 43 290 дол. США. Банком усупереч умов кредитного договору нараховувалась та сплачувалась комісія. У п. 8.1 кредитного договору зазначено, що загальна сума кредиту становить 52 290 дол. США, однак фактично отримала суму 43 290 дол. США згідно з розрахунком заборгованості. Також зазначений пункт договору передбачає сплату винагороди за резервування фінансових ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих коштів. Вважає, що такі умови кредитного договору суперечать нормам законодавства, оскільки резервування коштів передбачено тільки у разі, коли позичальник є нерезидентом, а вона є резидентом. Внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки, незаконного нарахування і стягнення комісії та винагороди за резервування валютних коштів та істотні зміни обставин, за яких було укладено кредитний договір, є підстави для розірвання кредитного договору.

Просила визнати недійсними п. п. 1.3.2, 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року та розірвати дію кредитного договору та договору іпотеки.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,7 кв. м, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсними п. п. 1.1, 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року в частині визначення суми отриманого кредиту у розмірі 52 290 дол. США, визнано суму отриманого кредиту у розмірі 43 290 дол. США.

Визнано недійсними п. п. 1.1, 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Розірвано дію кредитного договору від 16 квітня 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2013 року рішення Виноградівського районного суду від 08 квітня 2013 року щодо зустрічного позову в частині розірвання кредитного договору скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 в позові до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору від 16 квітня 2008 року, у решті вимог рішення суду щодо зустрічного позову було залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 518 грн 50 коп. судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2014 року цивільну справу з апеляційного розгляду було знято та повернуто до суду першої інстанції для ухвалення рішення щодо вимоги первісного позову в частині визначення боргу, на сплату якого суд звернув стягнення на предмет іпотеки.

Додатковим рішенням Виноградівського районного суду від 24 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року № MKV0GK, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, в сумі 43 245,48 дол. США, що за курсом НБУ від 07 березня 2012 року 7,98 грн за 1 долар становить 345 098 грн 93 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв. м, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; у задоволенні решти вимог відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 326 грн 30 коп. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсними п. 1.1 та п. 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK в частині визначення суми отриманого кредиту в розмірі 52 290 дол. США, визнавши суму отриманого кредиту в розмірі 43 290 дол. США; визнано недійсними п. 1.1 та п. 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; розірвано дію кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2013 року, із урахуванням ухвали цього ж суду від 04 липня 2013 року про виправлення описки в рішенні суду щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору частково недійсним та розірвання договорів, скасовано, у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання недійсними пунктів 1.3.2 і 8.1 кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK в частині визначення суми отриманого кредиту у 52 290 дол. США і в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів та про розірвання кредитного договору від 16 квітня 2008 року № MKV0GK відмовлено.

Додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2014 року змінено: у другому абзаці резолютивної частини рішення слова і цифри «в сумі 43 245,48 дол. США, що за курсом НБУ від 07 березня 2012 року 7,98 грн за 1 долар становить 345 098 грн 93 коп.» замінено цифрами і словами «в сумі 45 857,67 дол. США (сорок п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім доларів США 67 центів), що за офіційним курсом НБУ станом на 07 березня 2012 року 7,98 грн за 1 долар США становить 365 944 грн 21 коп. (триста шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні 21 коп.), та 250 грн (двісті п'ятдесят гривень 00 коп.)», абзаци п'ятий, шостий, сьомий, восьмий і дев'ятий стосовно вирішення зустрічного позову з резолютивної частини додаткового рішення виключено.

Доповнено абзац другий резолютивної частини рішення суду від 08 квітня 2013 року і абзац другий резолютивної частини додаткового рішення суду від 24 червня 2014 року після слів «для продажу предмету іпотеки» словами «за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом»;

У решті рішення суду від 08 квітня 2013 року і додаткове рішення суду від 24 червня 2014 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні процентів у розмірі 16 249,47 дол. США та пені у розмірі 11 200,62 дол. США та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, та, відповідно, в касаційному порядку не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», уклало з позичальником ОСОБА_3 кредитний договір № МКV0GК, за умовами якого:

- банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього договору; строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 договору (п. 1.1);

- загальний розмір кредиту у вигляді непоновлюваної лінії складав 52 290 дол. США (п. 8.1), з цих коштів: 42 тис. дол. США надаються з метою придбання нерухомості; 2 % від суми виданого кредиту (840,00 дол. США) - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 240 дол. США - на оплату страхування майна; 210 дол. США - на оплату особистого страхування; 9 тис. дол. США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 договору (п. п. 8.1, 8.2);

- строк кредитування з 16 квітня 2008 року по 14 квітня 2028 року, процентна ставка - 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, для виконання зобов'язань за договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту, і надає позичальнику право на їх використання, за надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування кредитних ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів (п. п. 4.1, 4.2, 8.1);

- щомісячний платіж на погашення кредиту - 496,52 дол. США згідно з графіком погашення кредиту, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагород, комісій (п. 8.1);

- позичальник надає банку належним чином оформлені договори іпотеки, поруки, страхування заставленого майна та особистого страхування (п. 2.2.7);

- сторони узгодили, що позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів за договорами страхування, укладеними відповідно до п. 2.2.7 договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів у випадку непред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів (п. 2.1.3); у цьому випадку банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту (п. 2.2.7).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника сторони в нотаріальній формі уклали 16 квітня 2008 року договір іпотеки № МКV0GК, на підставі якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку придбану нею за договором купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки сторони оцінили у 303 тис. грн.

16 квітня 2008 ОСОБА_3 уклала із ЗАТ СК «Інгосстрах» договір № МКV0GК страхування майна та договір № МКV0LК особистого страхування, за якими на користь вигодонабувача ЗАТ КБ «ПриватБанк» застрахувала квартиру АДРЕСА_1 за вартістю та зі страховою сумою у 303 тис. грн, а також здійснила особисте страхування на суму 212 100 грн.

Судами встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів у розмірі 16 249,47 дол. США та пені у розмірі 11 200,62 дол. США, суди виходили з необґрунтованості вказаних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); при цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7-ми календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки; збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України належним чином не з'ясували, чи був відповідач повідомлений банком про збільшення процентної ставки та не перевірили, чи зверталася ОСОБА_3 до банку з письмовою заявою про заперечення проти підвищення відсоткової ставки за кредитом, а також не дали оцінки тому, що вона сплачувала проценти за користування кредитом за новою ставкою, отже прийняла пропозицію (ст. 642 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.3 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 1,00 грн, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до пені не нараховуються, пеня сплачується в гривнях (п. п. 5.1, 8.4); при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

Пунктом 5.5 передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3-х років з дня, коли зобов'язання повинно було бути виконане (п. 5.4); терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки встановлені сторонами тривалістю 5 років.

Із умов кредитного договору вбачається, що можливе нарахування пені як окремо за несплату конкретно визначених платежів за договором, так, залежно від обставин, і одночасно за несплату усіх або кількох визначених договором платежів. У будь-якому разі, розрахунок повинен чітко відображати: за прострочення сплати якого саме платежу нараховується пеня, якою є база нарахування, за якою ставкою нараховується пеня та за який період, розрахунок повинен виключати сумніви, суперечності щодо його елементів та результату.

Отже, нарахування пені банком здійснювалося за порушення позичальником усіх зобов'язань, що мало місце на відповідний момент (прострочення сплати суми кредиту, процентів, винагороди), при цьому, по 20 жовтня 2008 року враховувалась процентна ставка 12,0 % річних, з 21 жовтня 2008 року по 07 березня 2012 року - 15,12 % річних.

Суд виходив з того, що нарахування пені необґрунтоване через необґрунтованість нарахування відсотків і визначення їх суми за ставкою, відмінною від 12,0 % річних.

Отже, від вирішення позовних вимог в частині стягнення процентів залежить вирішення позовних вимог про стягнення пені.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені підлягають скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, та, відповідно, в касаційному порядку не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2013 року, додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик