Провадження № 4с/522/40/15
УХВАЛА

31 березня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Івченка В.Б.,

при секретарі Січінава М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 перебуває виконавчий лист №2-1555/10 від 15.05.2013 року з примусового виконання рішення апеляційного суду Одеської області по цивільній справі №2-1555/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 за відкритим виконавчим провадженням В-4/600 не здійснено жодної дії, яка б привела до стягнення з боржника аліментів на утримання дітей.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути скаргу за її відсутності, вимоги скарги підтримує у повному обсязі.

Представник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що в провадженні державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 перебуває виконавчий лист №2-1555/10 від 15.05.2013 року з примусового виконання рішення апеляційного суду Одеської області по цивільній справі №2-1555/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Скаржник у своїй заяві посилається на те, що станом на день звернення до суду з відповідною заявою, державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 будь-які дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не проводились, що грубо порушує законні права скаржника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» ( 202/98-ВР ) (далі - державні виконавці).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст.52 Закону України, Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження», За порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 60ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Враховуючи те, що протягом тривалого часу рішення апеляційного суду Одеської області по цивільній справі №2-1555/10 державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2В не виконується, однак в матеріалах справи підтвердження того, що державним виконавцем Гуменюк В.В. будь-які дії в рамках виконавчого провадження В-4/600 не проводились відсутні, тому суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 386-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 усунути порушення Закону та прийняти відповідні до Закону України «Про виконавче провадження» заходи з примусового виконання виконавчого листа №2-1555/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей за виконавчим провадженням №В-4/600.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_4