Справа № 740/2080/15
Провадження № 2/740/669/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськраонний суд

в складі судді - Куровського Ю.В.

при секретарі - Ісаєнко А.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Ніжин розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась в суд з позовом про визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,0667 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0422 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 19 травня 2003 року між нею ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_3( за дорученням - ОСОБА_4) з іншого боку був укладений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кізуб Т.Є.

Відповідно до даного договору вона стала власником будинку.

На час укладення договору дарування житлового будинку земельна ділянка на якій він був розташований знаходилася у дарувальника в користуванні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті в паперах, що залишилися вона виявила два державних акти на право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_3: державний акт серія НОМЕР_1 від 10 квітня 2003 року на земельну ділянку розміром 0,0667 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; державний акт серія НОМЕР_2 від 10 квітня 2003 року на земельну ділянку розміром 0,0422 га для ведення особистого селянського господарства.

Тобто на момент укладення договору дарування житлового будинку земельні ділянки були вже у власності дарувальниці, але вона не знала про існування даних державних актів, а дарувальниця нічого про приватизацію земельних ділянок їй не говорила.

В даний час визнати за собою право власності на вказані земельні ділянки вона може тільки в судовому порядку, оскільки їх колишній власник помер.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився,просив справу розглядати у його відсутності,надав заперечення проти позову де позовні вимоги не визнав, оскільки звертаючись до суду з позовною заявою про визнання за собою права власності на земельні ділянки, позивач взагалі не обґрунтував та не зазначив у позовній заяві, чому він звернувся з позовом саме до Ніжинської міської ради.

Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 152 Земельного кодексу України також передбачає захист наявних у особи прав на земельні ділянки від будь-яких порушень.

Але Ніжинська міська рада не порушувала і не оспорювала права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Також вважає, що у позивача ще навіть не виникло право користування цією земельною ділянкою, оскільки воно не оформлене відповідно до Закону, зокрема статей 125, 126 Земельного кодексу України, відповідно до яких, право власності земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права і оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги у даній справі безпідставні та необгрунтовані, оскільки Ніжинська міська рада є неналежним відповідачем, який не порушував та не оспорював, навіть, того права позивача, яке в нього на даний час ще не виникло.

Ніжинська міська рада не чинила позивачеві ніяких перешкод щодо державної реєстрації свого права, яке має здійснюватися відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окрім вищезазначеного, повідомляємо, що відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», у вирішенні спорів щодо переходу права власності на земельну ділянку внаслідок переходу права власності на житлові будинки, будівлі, споруди, що на них розміщені, судам необхідно досліджувати умови договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, наявність у продавця визначених законом документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідність нерухомого майна, розміщеного на відповідних земельних ділянках, ознакам житлового будинку (будівлі, споруди), здійснення державної реєстрації права власності особи, яка придбала відповідне нерухоме майно, та з урахуванням положень статей 331, 376 ЦК України, статей 116, 123, 124, 126 ЗК України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, а позивач надав суду копії державних актів про право власності на земельні ділянки, які відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011р. є документами, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на відповідні земельні ділянки.

У задоволенні позивних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З копії договору дарування житлового будинку від 19.05.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Кізуб Т.Є. вбачається, що 19.05.2003 року між позивачем та ОСОБА_3 (за дорученням ОСОБА_4) був укладений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці площею 910 кв.м.

Факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 засвідчено свідоцтвом про її смерть

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач є власником будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування.

Факт права власності ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0667 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд підтверджується державним актом серія НОМЕР_1, виданим 10 квітня 2003 року на ім»я ОСОБА_3 на підставі рішення VII сесії XXIVскликання Ніжинської міської ради від 31.12.2002 року

Факт права власності ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0422 га для ведення особистого селянського господарства підтверджується державним актом серія НОМЕР_2, виданим 10 квітня 2003 року на ім»я ОСОБА_3 на підставі рішення VII сесії XXIVскликання Ніжинської міської ради від 31.12.2002 року.

Згідно копії витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної

ділянки №346 від 15.09.2014 року власником земельної ділянки 667 кв.м. у АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Згідно копії витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №347 від 15.09.2014 року власником земельної ділянки 422 кв.м. у АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Суд вважає, що ОСОБА_1 згідно договору дарування від 15.05.2003 року між нею та ОСОБА_3 житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходиться по АДРЕСА_1 прийняла в дар житловий будинок,господарські споруди та будівлі розташовані згідно договору дарування на земельній ділянці площею 910 кв.м. наданих ОСОБА_3 згідно рішення виконкому Ніжинської міської ради від 22.07.1976 року №214/4..Згідно державних актів серія НОМЕР_2, виданим 10 квітня 2003 рокута серія НОМЕР_1, виданим 10 квітня 2003 року ОСОБА_3 належало на праві власності земельні ділянки площею 0,0667 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та 0,0422 га для ведення підсобного селянського господарства за цією ж адресою.Суд вважає,що придбавши у власність житловий будинок та споруди в АДРЕСА_1 позивачу перейшло у відповідності до ст.377 ЦК України і право власності на земельну ділянку площею 0,0667га яка належала ОСОБА_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1,а також земельна ділянка площею 0,0422га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства,яка розташована в АДРЕСА_1 оскільки придбавши нерухомість у вигляді житлового будинку до неї перейшло й право на земельні ділянки на яких розташований будинок та господарські споруди та використовувалось для ведення особистого селянського господарства так як є єдиним нерозривно пов»язаним комплексом нерухомості.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на те,що вони не являються належними відповідачами,оскільки земельні ділянки знаходяться на території міста і в різі відмови в позові могли для відповідача мати матеріальний інтерес.Посилання на те,що позивачем надані суду копії державних актів на право власності на земельні ділянки на ім»я ОСОБА_3,а тому не можуть бути належними позивачу не можебути прийнято до уваги оскільки відповідно до вимог ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України при переході права власності на житловий будинок і споруди що розташовані на земельній ділянці до власника переходить і право власності на ці земельні ділянки.

Керуючись ст.ст.377,392 ЦК України,ст.120 ЗК України,ст.213-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки розміром 0,0667 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0422га для ведення особистого селянського господарства, які знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області в 10 денний строк.

Суддя Ю.В. Куровський