Провадження № 22ц/790/4285/15 Головуючий 1-ї інстанції Боговський Д.Є.
Справа № 645/3013/14-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Кіпенко І.С.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідачів, який уточнював під час судового розгляду справи та остаточно просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАC0GI від 26 грудня 2007 року в розмірі 273729 грн. 54 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 61,4 м2, житловою площею 44,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів з вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, відшкодувати судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача послався на те, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № НАC0GI, за яким позичальнику надано кредит у розмірі 259714 грн. 50 коп., а ОСОБА_1 зобовязалась використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

На забезпечення виконання цього зобов'язання 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач надала в іпотеку АДРЕСА_2.

Умови кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконувалися, унаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 29 січня 2014 року становила 273729 грн. 54 коп., у звязку з чим банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, яка також діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заперечувала проти заявлених вимог, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, у судове засідання не з'явилась.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду письмові заперечення по суті позовних вимог, просив відмовити в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у його письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення в інтересах неповнолітніх дітей.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАC0GI від 26 грудня 2007 року в розмірі 273729 грн. 54 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язань передбачені ст. 611 ЦК України. За змістом цієї правової норми у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, в тому числі й що стосується відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАC0GI, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти в розмірі 259714 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 26 грудня 2027 року.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав своєчасно та повністю, надавши ОСОБА_1 грошові кошти за договором.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов'язання належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 29 січня 2014 року має заборгованість за кредитом в сумі 273729 грн. 54 коп., з яких 237315 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом, 10743 грн. 99 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 785 грн. 29 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 24884 грн. 50 коп. - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № НАC0GI від 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № НАC0GI від 26 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним № 4989, предметом якого є квартира № 7, загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 44, 3 кв.м, що розташована в житловому будинку № 12-А по вул. Танкопія у м. Харкові, яка належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним № 4986.

Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодежателя письмової згоди на такі дії.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджував, що банку не надавав жодної згоди, в тому числі і письмової, на реєстрацію у предметі іпотеки ані відповідача ОСОБА_1, ані її неповнолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що вона не отримувала від банку як іпотекодержателя письмової згоди на реєстрації у предметі іпотеки.

Згідно інформації КП «Жилкомсервіс» станом на 05 лютого 2015 року, в квартирі АДРЕСА_3 з 02 листопада 2011 року зареєстровані власник житлового приміщення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із її неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3

20 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_1 банком відповідно до вимог ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» було направлено вимогу щодо добровільного звільнення спірного житлового приміщення разом із усіма членами сім'ї, яка була отримана 25 лютого 2014 року. В добровільному порядку відповідачі не звільнили житлові приміщення (а.с. 10-11, 131).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки у результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість, в добровільному порядку мешканці не звільнили житлове приміщення, то наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів. Висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим, правильно визнавши порушення зобов'язань за кредитним договором та звернувши стягнення на предмет іпотеки , суд першої інстанції не врахував, що резолютивна частина рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись : загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, в частині задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши його у відповідності до вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

В іншій частині рішення є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України, підстав для його скасування чи зміни судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладанні договору іпотеки були порушені вимоги ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України висновків суду не спростовують, оскільки спірна квартира була передана в іпотеку ще до реєстрації в ній неповнолітніх дітей, а відтак на час укладання іпотечного договору діти не мали права власності чи права користування нею, що в свою чергу унеможливлює порушення їхніх прав на житло.

Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» покладає на державу функцію охорони та захисту прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Отже посилання апелянта на вказану норму закону як на порушення прав неповнолітніх дітей судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки ця норма діє лише у випадку, коли зачіпаються інтереси дитини під час укладення договорів, а не після їх вчинення.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції не може бути розглянута до розгляду Комінтернівським районним судом м. Харкова позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_7 (поручитель) про стягнення заборгованості, висновків суду не спростовують. В обґрунтування доводів заперечень на позовну заяву апелянтом не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих наявність вказаної справи у Комінтернівському районному суді м. Харкова. Крім того, задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

За таких обставин судова колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст. 313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року змінити в частині задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши в наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості перед публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» за договором про іпотечний кредит № НАC0GI від 26 грудня 2007 року, в загальному розмірі 273729 грн. 54 коп., яка складається із заборгованості за кредитом -237315 грн. 76 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 10743 грн. 99 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 785 грн. 29 коп. та штрафу (процентна складова) 24884 грн. 50 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № НАC0GI від 26 грудня 2007 року, укладеним між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним № 4989, на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 7, загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 44, 3 кв.м, що розташована в житловому будинку № 12-А по вул. Танкопія у м. Харкові, яка належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним № 4986.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_4 шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на час його реалізації».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді