АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1821/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ТОВ "АвтоФінанс", яка підтримала доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки.

Позивач посилався на те, що 10 листопада 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір № 01/14-00059 фінансового лізингу.

Відповідно до договору предметом договору є трактор марки МТ3 892 в кількості 1 шт. вартістю 300000 грн.. Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору фінансового лізингу позивачем було проведено оплату ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» трьома платежами в сумі 30000 грн. та 108000 грн. згідно квитанцій про оплату від 10.11.2014 року та 42000 грн. від 21.11.2014 року. Всього на суму 180000 грн..

Як вбачається з п. 4 договору поставка предмету договору повинна бути здійснена в строк не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу, тобто в строк не пізніше 22 лютого 2015 року.

У лютому 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про здійснення поставки або повернення сплачених ним лізингових платежів та розірвання договору так як ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно до договору фінансового лізингу. Зокрема згідно п. 1.6 договору зміна вартості предмету лізингу можлива лише до сплати авансу, згідно п. 4.8. договору лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акта прийому - передачі предмета лізингу.

Проте на адресу позивача почали надходити листи про додаткову сплату лізингових платежів. З листів стало також зрозуміло, що передавати техніку відповідач не збирається, не ставив він питання про сплату витрат на організацію передачі техніки. так як не виконав зобов'язань по її придбанні через ніби - то підвищення цін, хоча будь яких доказів про це позивачу не надіслав.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» повинно повернути позивачу сплачені 180000 гривень, та сплатити неустойку до дня вирішення справи судом за кожен день затримки передачі техніки 9000 гривень. (300000 - вартість предмета лізингу х 3%). що на день подачі позову за 38 днів (з 21.02.(кінцева дата поставки) по 30.03) складає (9000х 28 дн.) 342 000 гривень.

На підставі наведеного, ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просив суд визнати розірваним договір № 01/14-00059 фінансового лізингу від 10 листопада 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія « Автофінанас» та ОСОБА_6. Стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у розмірі 9000 гривень за кожен день, починаючи з 21.02.2015 року, до дня винесення рішення судом. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачені авансові платежі у сумі 180 000,00 гривень.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року позов ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальній «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки, - задоволено повністю.

Договір фінансового лізингу № 01/14-00059. укладений 10 листопада 2014 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» розірвано.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія Автофінанс» на користь ОСОБА_6 сплачені авансові платежі в сумі 180000 гривень та 3% неустойки в сумі 9000 гривень, всього 189 000 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави судовий збір в сумі 1809 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ "АвтоФінанс" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» .

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що 10 листопада 2014 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00059, предметом якого є трактор МТЗ 892 в кількості 1 шт., вартістю 300 000.00 грн. (ар. спр. 4-10).

Згідно квитанцій позивачем ОСОБА_6 на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» були перераховані встановлені договором авансові платежі, а саме: 10 листопада 2014 року в сумі 30000.00 грн. та 108000,00 грн.; 21 листопада 2014 року в сумі 42000.00 грн.. всього на суму 180000,00 грн. (ар. спр. 13-14).

Відповідно до п. 4.1 договору фінансового лізингу лізингодавець передає предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій (Лізингодавця) поточний рахунок та Комісії за передачу предмета лізингу відповідно до умов ст.1.7 Договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу (не враховуючи право Лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено. У випадку наявності дефектів предмету лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію предмета лізингу, Лізингоодержувач та Лізингодавець мають право відмовитися від підписання акту приймання передачі, і Лізингодавець повинен замінити такий предмет Лізингу згідно з умовами п. 1.9 даного договору (п. 4.5 Договору).

За п.4.7 Договору підписання акту приймання - передачі свідчить про відсутність у сторін претензій одна до одної стосовно предмету лізингу. Згідно п. 4.8. договору Лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акту приймання - передачі предмета лізингу, тобто в строки, передбачені п. 4.1 даного Договору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7В.( Лізингоодержувача) в повному обсязі, суд виходив з того, що позивач свої зобовязання за договором до моменту передачі предмету лізингу виконав, а відповідач (Лізингодавець) порушив виконання своїх зобовязань згідно договору, не надавши вчасно інформації щодо зміни вартості предмета лізингу, що істотно порушило сподівання позивача на отримання предмету лізингу за вартістю, передбаченою договором лізингу.

Проте, з цим не можна погодитися.

Перш за все, слід зауважити, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу не передбачає такої умови як зобовязання лізингодавця вчасно інформувати лізингоодержувача про зміну вартості предмета лізингу, що за твердженням суду, істотно порушило сподівання позивача на отримання предмету лізингу за вартістю, передбаченою договором лізингу.

По друге,, відповідно до діючого законодавства судовому захисту підлягають порушене цивільне право або інтерес, а не сподівання будь якого характеру (ст.ст. 3 ; 15 16 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу від 10 листопада 2014 року (№ 01/14-00059) лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність і передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.3). Вартість предмета лізингу на момент укладення даного Договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного Договору, який є його невідємною частиною (п. 1.2). Предмет договору є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього лізингоодержувача згідно умовами даного Договору. А усі ризики по предмету лізингу переходять від лізингодавця Лізингоодержувачу в момент передачі предмета лізингу по акту приймання передачі (п. 1.5 Договору).

Згідно додатку №1 до даного договору вартість предмета лізингу МТЗ-892 на день укладання договору становить 300000, 00 грн..

Авансовий платіж становить 50 % вартості, сума лізингу дорівнює 150000,00 грн., щомісячний платіж 12500,00 грн., комісія за організацію оформлення даного договору становить 10% від вартості предмета лізингу 30000, 00 грн., комісія за передачу предмета лізингу становить 3% від вартості предмета лізингу, тобто 9000, 00 грн. (ар. спр.11).

У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору до повної сплати авансу лізингоодержувачем, останній повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмету лізингу та передачі його лізингоодержувачу, з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент його передачі. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть перераховані та встановлені в додатковій угоді до даного договору, яка є його невід'ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу с рахунок-фактура чи прайс-лист віл офіційного дилера виробника (п.1.6 договору).

Предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку , який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), Комісії за організацію оформлення даного договору ( 10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу) (п.1.7 даного договору).

Виходячи з наведених умов укладеного договору фінансового лізингу, не можна погодитися з твердженням суду про те, що позивач виконав свої зобовязання за договором до моменту передачі йому предмету лізингу, оскільки позивач ОСОБА_6, як зазначалось вище, сплатив по квитанціям тільки 180000, 00 грн., тобто авансовий платіж 150000,00 грн. і комісію за організацію оформлення договору в сумі 30000,00 грн., а комісію за передачу предмета лізингу, яка дорівнює 9000,00 грн. взагалі не сплатив, хоча мав це зробити відповідно до вищевикладених пунктів 4.1 та 1.7 договору (ар. спр. 4- зворотний бік, ар. спр. 5 зворотний бік). Тобто зазначені пункти договору фінансового лізингу позивачем не виконані, а тому строк передачі відповідачем предмета лізингу (120 робочих днів) і не почав свій відлік.

Крім того, встановлено по справі, що ціна предмету лізингу змінилася ще до повної сплати позивачем авансового платежу, а тому, як вказує відповідач, відповідно до п. 1.6. договору фінансового лізингу (зазначений пункт викладений вище), зміна вартості предмета лізингу була можлива і відповідач мав право вимагати доплати різниці у вартості предмету лізингу.

Встановлено, що 21 листопада 2014 року позивач ОСОБА_6 оплатив 42000, 00 грн. , сплативши повністю авансовий платіж, розмір якого на момент підписання договору лізингу дорівнював 150000, 00 грн. (ар. спр. 11-12). Однак ще раніше 18 листопада 2014 року вартість предмету лізингу у офіційного виробника збільшилася з 300000, 00 грн. до 347 000,00 грн. , що вбачається з прайс - листа станом на 18 листопада 2014 року (копія на ар.спр. 36).

Тому у відповідності з п.1.6 позивач повинен був єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. Проте в порушення умов договору фінансового лізингу таких платежів позивачем не проведено.

Але не це, як видно із справи являється причиною того, що лізингодавець не направив лізингоодержувачу предмет лізингу, а саме те, що лізингоодержувач позивач не сплатив всі необхідні передбачені договором платежі,- не сплатив комісію за передачу предмету лізингу (3% від вартості предмета лізингу в сумі 9000, 00 грн., про що вказано в п.1.7 договору фінансового лізингу від 10.11.2014 року та в додатку №1 до договору, що є невідємною частиною останнього.

Отже, виходячи з наведеного, висновок суду про те, що позивач свої зобовязання за договором до моменту передачі предмету лізингу виконав в повному обсязі, а відповідач порушив виконання своїх зобовязань, - не відповідає обставинам справи, а тому таке рішення підлягає до скасування.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статей 526;527;530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено , що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках (п.3) ; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу (п.4).

Предявляючи вимогу про розірвання договору фінансового лізингу, позивач посилався на порушення його умов з боку відповідача лізингодавця щодо затримки з передачею предмета лізингу і, виходячи з принципів ЗУ «Про захист прав споживачів», презумпції винності виконавця, положень п.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів» про сплату пені за кожен день прострочення виконання у розмірі трьох відсотків вартості предмета за кожен день затримки виконання, просив разом із стягненням з відповідача на його користь сплачених авансових платежів в сумі 180000, 00 грн. стягнути з відповідача на його, позивача, користь і неустойку в розмірі 9000, 00 грн. за кожен день затримки передачі техніки, починаючи з 21.02 2015 року, до дня винесення судом рішення.

Задовільнячи позовні вимоги у даній частині, суд погодився з доводами позивача, вказавши, що відповідач не надав жодного письмового доказу стосовно вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання, і тому суд вважає, що є всі підстави для розірвання договору лізингу, стягнення сплачених авансових платежів і комісій, а також неустойки.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки він не узгоджується з матеріалами справи і саме умовами договору фінансового лізингу.

За обставинами справи встановлено, що не з вини відповідача відбулася затримка з передачею предмета лізингу, а позивач не сплатив всіх необхідних платежів, а тому необґрунтовані його вимоги щодо розірвання договору з наведених ним підстав, а також вимоги про сплату неустойки.

Необхідно зазначити, що ні законом «Про фінансовий лізинг» , ні укладеним сторонами договором про фінансовий лізинг не передбачено розірвання договору між сторонами з виплатою неустойки із вказаних позивачем підстав, тим більше, що обґрунтованості своїх позовних вимог позивач ОСОБА_6 фактично не довів.

Виходячи з наведеного, рішення суду підлягає до скасування як таке, що не відповідає обставинам справи, з ухваленням нового, - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307; 309; 316;317;218 ЦПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» задоволити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року по даній справі скасувати .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору фінансового лізингу, стягнення неустойки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :