Справа № 308/6766/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3, старший державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та зняття арешту з майна боржника за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

10 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, треті особи: державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3, старший державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки «Fiat», модель Croma, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладеного 23 квітня 2008 року між сторонами у справі, дійсним та зняття арешту з цього автомобілю, який був накладений постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3 від 24.03.2014 року (ВП 41962741) та старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4 від 22.10.2014 року (ВП 44829056).

Позов мотивував тим, що 23 квітня 2008 року між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі продажу автомобіля, після чого відповідач видала йому довіреність на право керування й розпорядження зазначеним автомобілем. ОСОБА_2 неодноразово відмовлялась від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу. 4 червня 2015 року ОСОБА_1 у МРЕВ дізнався про наявність арештів щодо спірного автомобіля.

З урахуванням викладеного та у відповідності до вимог ст.ст. 220, 526 ЦК України та ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просив суд задовольнити вищезазначені позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3, старший державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та зняття арешту з майна боржника відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги судом не взято до уваги, що всі обставини справи свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, які по своїй суті є договором купівлі-продажу, так як відбулося повне виконання умов договору, укладеного в простій письмовій формі, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, що є підставою у відповідності до ст. 220 ЦК України для визнання такого договору дійсним. Вважає, що право власності ним набуто правомірно, а відтак він має право вимагати усунути перешкоди у здійсненні ним цього права.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач та треті особи в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності незявившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстави визнання дійсними правочинів, зокрема, договорів купівлі-продажу, чітко визначені цивільним законодавством.

Згідно ст. 208 ЦК України в редакції станом на 12 квітня 2008 року, яка діяла на момент укладення спірного правочину, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

При цьому, ст. 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено у п. 2 узагальнення, затвердженого 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобовязаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обовязковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Таких вимог закону сторонами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля не було дотримано.

Судом встановлено, що 23 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля марки «Fiat», модель Croma, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 6), що відповідно до свідоцтва про реєстрацію АОС 645936 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 8).

Пунктом 4.4. зазначеного договору передбачено, що право власності на автомобіль у покупця - ОСОБА_1 виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору згідно з п. 3 ст. 334 ЦК України, або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріусом, дійсним.

За умовами договору сторони домовилися що продаж автомобіля за 22000 грн., які продавець ОСОБА_2 отримала до підписання договору ( п.2.1. Договору).

23 квітня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 була посвідчена довіреність ВКК № 498853, зареєстрована в реєстрі за № 2611, на імя позивача - ОСОБА_1 на право розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, передавати в оренду, позичку тощо) належним ОСОБА_2 автомобілем, яка дійсна до 23.04.2033 року (а.с. 9).

На вищевказаний транспортний засіб на підставі доручення серії ВКК № 498853 від 23 квітня 2008 року був виданий тимчасовий талон на право керування ТЗ ОСОБА_1, строк дії якого закінчився 25 квітня 2013 року (а.с. 7).

Наданий позивачем договір купівлі-продажу спірного автомобіля, як і сам автомобіль, до сьогоднішнього дня належним чином не зареєстровано в органах МРЕВ, що є порушенням чинного законодавства, а саме не дотримано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які вимагають такої реєстрації.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, а інші правові підстави для визнання даного правочину дійсним відсутні.

Даний автомобіль, як випливає з матеріалів справи, знаходиться під арештом через боргові зобовязання відповідача ОСОБА_2, що підтверджується постановою від 24.03.2014 року ВП 41962741 винесеною державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та заборону здійснювати відчуження будь якого майна, яке їй належить за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2011 року № 2п-7069/10 (а.с. 4) та постановою від 22.10.2014 року ВП 44829056, винесеною старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4, про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та заборону здійснювати відчуження будь якого майна, яке їй належить за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2013 року № 755/13180/13-ц (а.с. 5), у звязку з чим і виникло питання про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля дійсним та зняття з нього арешту.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не підтверджено право власності на спірний автомобіль належними та допустимими доказами, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині зняття арешту на нього.

З огляду на викладене, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля та звільнення такого з-під арешту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: