Справа № 716/835/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Угриновської Л. Я.;

при секретарі - Кулька О.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника Служби у справах дітей ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання осіб такими , що втратили право на користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1. В мотивування позову посилається на те, що вказаний будинок належить йому на праві особистої власності. В період із 16.10. 1977 по 28.11. 1990 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6. Від спільного проживання мають сина ОСОБА_3, котрий проживав і був зареєстрований у вказаному будинку. У 2004 році у вказаному будинку була зареєстрована дочка відповідача ОСОБА_5 . Позивач посилається на те, що із 2004 року відповідачі не проживають у вказаному будинку, а проживають разом із матір'ю відповідача в АДРЕСА_2. ОСОБА_1 зазначає, що син із 2004 року не навідувався до будинку, не приймав участі в утриманні будинку тривалий час, а тому вважає, що останній втратив право на користування ним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, мотивував вищенаведеним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні, виступаючи від свого імені та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_5, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що у житловому будинку в АДРЕСА_1 він проживав від свого народження. Коли батьки розлучились в 1993 році, він деякий час проживав із матір'ю в іншому будинку в селі Кадубівці, а потім знову повернувся до батька. В 2004 році він змушений був виїхати на роботу за межі України. Відповідач вказав, що в 2009 році він повернувся із-за кордону із неповнолітньою дитиною. Сімейні відносини із матір'ю дитини не склались, дитина залишилась проживати із ним. Відповідач пояснив, що повернувшись із - за кордону, він мав намір проживати із батьком в АДРЕСА_1. Пояснив, що по приїзді батька дома не застав, останній перебував в будинку для одиноких громадян «Наш дім» в с. М. Кучурів Заставнівського району. Відповідач пояснив, що приходив до батька, говорив, що бажає проживати у АДРЕСА_1, проте батько не дозволив там проживати, ключа не дав, вказавши , що будинок потребує ремонту. З приводу дозволу на реєстрацію дочки батько говорив, щоб він поступав на свій розсуд. ОСОБА_3 пояснив суду, що в 2004 році його неповнолітня дочка була зареєстрована в АДРЕСА_1, проте там не проживала взагалі. Відповідач пояснив, що після повернення із-за кордону знайшов роботу в м.Чернівці і став проживати із дочкою в м.Чернівці, у будинку, що належить чоловіку його матері. На даний час знайшов роботу в с. Кадубівці, має намір проживати там, влаштувати дочку в місцеву школу.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що перебуває в будинку для одиноких громадян в с. М. Кучурів. Будинок у с. Кадубівці ніхто не доглядає. Коли в 2009 році син повернувся із-за кордону його в с. Кадубівці не було. ОСОБА_1 пояснив, що сина бачить рідко, допомоги він нього не отримував. Позивач, виступаючи перед судом як свідок, дав суду суперечливі покази, спочатку вказав, що він не заперечує проти проживання сина в будинку, бажає, щоб той зробив там ремонт та проживав, а в іншому випадку вказав, що не бажає цього . Крім цього суперечливі покази дав свідок і з приводу причини відсутності сина в будинку, вказав, що після повернення сина із-за кордону забороняв останньому проживання в будинку, а в подальших показах, що не забороняв.

Відповідно до ч. 1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, що приймає участь у справі , розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканість житла. Стаття 47 Конституції гарантує кожному право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але і можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатись ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст.13 ч.3 Конституції України власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині , суспільству.

Положення п.1 ст.8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.150 ЖК України, ст. 317, 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише із підстав , передбачених законом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок, 1950 року побудови в АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Кадубецької сільської ради від 24.02.2009 року належить ОСОБА_1.

Відповідно до довідки , виданої Кадубецькою сільською радою за вих. №1819 від 03.06.2014 року у вказаному будинку зареєстровані, проте не проживають із 2004 року ОСОБА_3, неповнолітня ОСОБА_5. Позивач ОСОБА_1 в житловому будинку не проживає тривалий час, проживає в с. М.Кучурів в будинку для одиноких громадян «Наш дім».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в будинку в АДРЕСА_1 із 2004 року. Неповнолітня дочка відповідача була зареєстрована в будинку в 2004 році, проте там ніколи не проживала. Обоє проживають в м. Чернівці. Вказані обставини відповідач визнав в судовому засіданні. Поважних причин не проживання відповідача із дочкою в будинку в АДРЕСА_1 не встановлено. Вони добровільно поселились в м. Чернівці , де відповідач має постійну роботу, а дочка навчається в школі. Факт не проживання відповідачів у будинку тривалий час підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні на ту обставину, що він знайшов роботу в с. Кадубівці, бажає зарахувати дочку в місцеву школу, а тому в грудні 2014 року повернувся жити в АДРЕСА_1, де і має намір проживати є необґрунтованим. Довідки сільської ради, акт обстеження житлово-побутових умов суд оцінює критично, оскільки вони не відповідають фактично встановленим судом обставинам. Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в частині обставин щодо проживання відповідачів на даний час в житловому будинку в с.Кадубівці є суперечливими, свідчать про те, що вказані особи, будучи членами комісії належним чином не встановили факт проживання відповідачів у вказаному будинку. Наведене свідчить про епізодичну появу відповідача в приміщенні, про бажання відповідача утримати за собою житло, і не перериває строку його фактичного не проживання в будинку. Представник позивача в інтересах останнього проти вселення відповідачів заперечує.

Відповідно до ст.405 ЦК України у разі відсутності в житловому будинку особи понад рік остання визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.71,72,150,155 ЖК України, ст.ст. 60,61,62 СК України, ст.3,17, 357, 368, 379, 383, 392, ЦК України, ст.ст. 57-60, 88, 213-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, 1978 року народження, ОСОБА_5, 2004 року народження такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя