Справа №583/3826/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 22-ц/788/284/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Шевченко Яни Анатоліївни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Відділ державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції, боржник ОСОБА_3, стягувач ОСОБА_5,

про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування акту опису й арешту майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, по суті скарги.

При цьому, з посиланням на положення ч.1 ст12, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що зобов'язання перед Банком ним виконуються належним чином, у зв'язку з чим іпотекодержателем не здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє. Зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Державний виконавець при складанні 15 жовтня 2014 року акту опису та арешту вказаної квартири порушив встановлену черговість, оскільки не реалізувавши інше належне йому рухоме майно, яке було раніше описане, здійснив опис та арешт нерухомого майна в порушення ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає що, при проведенні опису та арешту належного йому рухомого майна при примусовому виконанні судового рішення було описане належне йому рухоме майно, тому у першу чергу державний виконавець повинен звернути стягнення виключно на вказане рухоме майно, а не на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки ОСОБА_5 не є іпотекодержателем, вважає, він не має виконавчого документу як стягувач - заставодержатель, відсутні й підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого документу про стягнення на його користь грошових коштів. Крім того, вказує, що державним виконавцем також порушені вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який передбачає, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Крім того, вважає, що при проведенні опису нерухомого майна порушені права неповнолітньої дитини, яка проживає у спірній квартирі та має право користування нею, оскільки на здійснення таких дій необхідна згода органів опіки і піклування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3- ОСОБА_6, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, перевіривши ухвалу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні скарги, суд першої інстанції з посиланням на положення ст.11, ч.1 ст.58, ч.3 ст.54, ч.6 ст.54 та ч.1 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку, що скарга ОСОБА_3 є передчасною, його права не порушуються, а державний виконавець діє в даному випадку в межах закону та своєї компетенції. Посилання скаржника на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення предметів в іноземній валюті» вважав недоречним, оскільки, згідно діючого законодавства державний виконавець здійснює підготовчі дії по виконанню судового рішення, а не реалізацію квартири.

Колегія суддів вважає висновок суду законним та обгрунтованим.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченко Я. А., 18 грудня 2014 року остаточно її уточнивши, просив визнати неправомірними дії останньої щодо складання акту опису та арешту майна від 15 жовтня 2014 року при проведенні опису та арешту квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності та є предметом іпотеки у ПАТ «ОТП Банк» згідно договору іпотеки від 28 липня 2007 року та скасувати акт опису та арешту майна від 15 жовтня 2014 року, складений державним виконавцем Шевченко Я. А. при примусовому виконанні виконавчого листа №583/477/13, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 13 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 коштів у сумі 1 013 402 грн. 11 коп. Свої вимоги мотивував тим, що в провадженні державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Шевченко Я. А. знаходиться виконавчий лист №583/477/13 від 13 серпня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 коштів у розмірі 1 013 402 грн. 11 коп. 15 жовтня 2014 року державний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» склала акт опису та арешту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та є предметом іпотеки ПАТ «ОТП Банк» згідно іпотечного договору від 28 липня 2007 року. Вважав зазначений акт опису та арешту майна від 15 жовтня 2014 року незаконним. 26 липня 2007 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір МL -С00/269/2007, згідно умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 25 000 доларів США. Вищевказана квартира, що знаходиться АДРЕСА_1, належить йому на праві власності та є предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 28 липня 2007 року, який є забезпеченням виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору перед ПАТ «ОТП Банк», яке в даний час не виконане в повному обсязі. Заборгованість за кредитним договором станом на 03 червня 2014 року становить 22 154, 54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 червня 2014 року становить 262 161, 47 грн. На думку ОСОБА_3 переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок вищевказаної квартири має виключно ПАТ «ОТП Банк». Вартість предмета іпотеки згідно п.4.4 вказаного договору іпотеки становить 198 455 грн. він вважав, що розмір заборгованості по кредитному договору, укладеному з ним перевищує вартість предмета іпотеки, а право іпотеки виникло раніше інших зареєстрованих вимог. Крім того, вважав, що виконавцем порушені вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення предметів в іноземній валюті» та порушені права неповнолітньої дитини, яка проживає за вказаною адресою, здійснений опис квартири без залучення органу опіки і піклування. До того ж, державним виконавцем не враховано, що звернуто стягнення боргу також на заробітну плату, а тому, звернення стягнення на нерухоме майно вважав незаконним. Також, на його думку державний виконавець не дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо загального порядку звернення стягнення на майно боржника в частині виконання рішення суду про стягнення заборгованості в рамках виконавчого провадження на користь стягувача, які є відмінними від іпотекодержателя, оскільки, державний виконавець в порушення вимог закону повинен звернути стягнення на рухоме майно, у тому числі на автомобіль «Нуundai Tucson».

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення у спосіб та у порядку, встановленому виконавчим документом та цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 54 вказаного Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

2.Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

3. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

4. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

5. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на

кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що на виконання виконавчого листа № 583/477/13, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 13серпня 2013 року (а.с.32 т.1) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 013 402 грн. 11 коп. постановою державного виконавця від 19 серпня 2013 року відкрите виконавче провадження (а.с.34 т.1).

Державним виконавцем відповідно до положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» 19 серпня 2013 року відшуковувалось майно та доходи боржника, про що свідчать направлені запити до Державної комісії по цінним паперам та фондовому ринку України, ОДПІ, Держземагенства в м. Охтирка та Охтирському районі Сумської області, МБТІ, Держсільгоспінспекції, ВРЕР ДАІ (а.с.36-42 т.1).

Як вбачається із звіту про здійснення відрахувань та виплат (а.с.151,т.1) із заробітної плати ОСОБА_3 проводяться щомісячні утримання у розмірі 20 %, що складає в середньому в місяць 157 грн. 79 коп. на погашення заборгованості в сумі 1 013 402 грн. 11 коп. на користь ОСОБА_5

Із врахуванням боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 у сумі понад 1 млн. грн. та мізерних щомісячних утримань із заробітної плати на погашення боргу, колегія суддів вважає, що стягнення заборгованості за рахунок відрахування із заробітної плати, яке буде виконуватись роками, не є підставою для не застосування інших заходів для виконання судового рішення, в тому числі и накладення арешту на будь-яке майно, належне боржникові.

У власності ОСОБА_3 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 яка згідно договору від 27 липня 2007 рокуперебуває в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» (а.с.69-74 т.1).

15 жовтня 2014 року державним виконавцем Шевченко Я. В. складений акт опису й арешту майна, яким накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 (а. с.11-12 т. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, накладаючи арешт на квартиру, державний виконавець виконував Ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 03 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2014 року, за скаргою стягувача ОСОБА_5 визнано протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції з приводу не проведення звернення стягнення на заставлене майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та яка перебуває під іпотекою відповідно до вимог ст. ст. 54, 58 62 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на положення ст.ст. 1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання, що кредитор (іпотекодержатель - в даному випадку - Банк) маж переважне право перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна, що до повного виконання кредитного договору, який забезпечений іпотечною квартирою, належною ОСОБА_3, без згоди іпотекодержателя не можлива реалізація цієї квартир на погашення боргу на користь ОСОБА_5 Але ці обставини не позбавляють права державного виконавця накласти арешт на зазначену квартиру, як на звичайне, а не іпотечне майно, що належить боржникові, з метою забезпечення виконання стягнення заборгованості на користь ОСОБА_5 в майбутньому, коли відпадуть підстави для звернення стягнення на квартиру як на іпотечне майно (згода іпотекодержателя на відчуження майна, добровільне погашення боржником боргу перед Банком -іпотекодержателем, припинення основного зобов'язання, закінчення строку дії іпотечного договору і т.і).

Накладенням арешту на квартиру в рамках виконавчого провадження про стягнення коштів на користь ОСОБА_5 ніяким чином на сьогодні не зачіпаються права власника ОСОБА_3

В супереч положень ст. 60 ЦПК України ОСОБА_3 не доведено, що державний виконавець порушив черговість стягнення за виконавчим провадженням.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення Закону державним виконавцем у зв'язку з не отриманням згоди органу опіки і піклування на реалізацію описаного майна, оскільки державний виконавець запитує дозвіл органа опіки і піклування з метою захисту неповнолітніх дітей, які мають право користування або право власності в арештованому майні при реалізації цього майна, а в даному випадку стадія реалізації не настала.

Не можливо погодитись і з доводами апеляційної скарги стосовно не врахування судом положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як цей Закон не регулює спірні правовідносини.

Щодо не звернення стягнення на рухоме майно - на автомобіль «Нуundai Tucson», що належить ОСОБА_3, в судовому засіданні представник ОСОБА_3 пояснив, що автомобіль також був заставним майном і з дозволу Банку він уже проданий, а тому, в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ґрунтується на законі. В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які б ставили під сумнів законність ухвали суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

У відповідності до ст. 312 ЦПК України розглядаючи скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1п.1, 313, 314 ч.1п.4, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,