Справа № 459/4747/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судового засідання Черник Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи: ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року представник скаржника звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Червоноградського МУЮ ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі судового наказу № 459/4747/14-ц від 03.11.2014 року, скасувати постанову державного виконавця Пилипчук І.І. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 18.02.2015 року, зобовязати державного виконавця Пилипчук І.І. відкрити виконавче провадження на підставі судового наказу № 459/4747/14-ц від 03.11.2014 року. На обгрунтування скарги послався на те, що 03.11.2014 року Червоноградським міським судом Львівської області видано судовий наказ № 459/4747/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 469,28 грн. заборгованості за спожитий природний газ та 121,80 грн. судового збору. 18.02.2015 року державним виконавцем Пилипчук І.І. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, так як виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не вказано ідентифікаційного номера боржника.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить розгляд скарги проводити за його відсутності, скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Державний виконавець ВДВС Червоноградського МУЮ ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить відкласти слухання скарги у звязку з проведенням виконавчих дій по іншому виконавчому провадженню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть зявитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Отже, незявлення державного виконавця та його представника не є перешкодою для розгляду скарги, а подана державним виконавцем заява про відкладення розгляду скарги судом до уваги не береться, оскільки підтверджуючих документів того, що нею проводяться виконавчі дії по іншому виконавчому провадженню суду не подано, що свідчить про необґрунтованість скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги з огляду на таке.

Судом установлено, що 18.02.2015 року державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 18, п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 459/4747/14-ц, виданого 12.12.2014 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення 469,28 грн. заборгованості та 121,80 грн. судового збору.

Постанова мотивована тим, що, зокрема, у виконавчому документі зазначається індивідуальний ідентифікаційний номер боржника; відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04.07.2012 року обовязковою вимогою до виконавчого документа є зазначення ідентифікаційного коду боржника.

Таке рішення державного виконавця не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та обов'язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред'явлення до виконання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються, зокрема, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі незазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець не звернув уваги на визначену ЦПК України судову процедуру розгляду заяв про видачу судового наказу.

Так, згідно з ч. 2 ст. 102 ЦПК України суддя видає судовий наказ без проведення судового засідання і виклику стягувача і боржника.

Отже, у виданому судовому наказі заперечуються відомості, передбачені ст. 103 ЦПК України.

Таким чином, державний виконавець не звернув уваги на те, що в суду чи заявника відсутні можливості без згоди боржника, який не викликався до суду, отримати дані, про які в своїй постанові зазначив державний виконавець.

Посилання державного виконавця на положення Закону України "Про виконавче провадження" як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" не можна визнати обґрунтованим і таке посилання є формальним, оскільки судовий наказ містить основні його реквізити, передбачені ч. 2 ст. 103 ЦПК України, а саме: дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання, судовий наказ підписаний суддею, скріплений гербовою печаткою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець не врахував зазначені вимоги закону, не звернув уваги й на те, що незазначення у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру не є законною та обґрунтованою підставою для відмови у примусовому виконанні судового рішення державною виконавчою службою, оскільки таке виконання рішення є невід'ємною складовою частиною судового захисту будь-якої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, суд дійшов висновку про визнання неправомірною оскаржуваної постанови, її скасування, зобовязання ВДВС Червоноградського МУЮ вчинити дії щодо самостійного одержання ідентифікаційного номера боржника з виконання судового наказу № 459/4747/14-ц та відкрити виконавче.

Керуючись ст.ст. 386-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Червоноградського МУЮ ОСОБА_1 від 18.02.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Зобовязати ВДВС Червоноградського МУЮ самостійно одержати ідентифікаційний номер ОСОБА_2 та відкрити виконавче провадження з виконання судового наказу № 459/4747/14-ц, виданого 12.12.2014 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення 469,28 грн. заборгованості за надані послуги з газопостачання та 121,80 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: В. В. Грабовський