У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання незаконними та скасування рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор Обухівського району Київської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним і скасувати рішення Української міської ради Обухівського району Київської області 30 сесії 5 скликання від 29 травня 2007 року щодо відведення у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що у подальшому були продані ОСОБА_4, визнати недійсним виданий останньому державний акт на право власності на земельну ділянку та повернути спірні земельні ділянки у власність держави. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду, оскільки розташовані на острові, а тому виділення їх у власність громадянам суперечить п. «д» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_501/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> (далі - ЗК України).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 30 сесії 5 скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 29 травня 2007 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, у частині затвердження проектів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Визнано недійсним виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00317 від 11 квітня 2011 року, з кадастровим НОМЕР_2 та скасовано його державну реєстрацію. Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,4602 га, вартістю 891 650 грн 90 коп. з кадастровим НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за державою право власності на земельну ділянку загальною площею 0,4602 га, вартістю 891 650 грн 90 коп. з кадастровим НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 29 червня 2006 року № д-863, від 05 липня 2007 року № д-1342 та заяви від 02 вересня 2009 року серії ВМІ № 717349 ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,0942 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 25 вересня 2009 року за № 19 (а. с. 18, т. 1).

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області 30 сесії 5 скликання від 29 травня 2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі і громадянам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а. с. 52−53, т. 1).

На підставі вказаного рішення міськради ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1213 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 95 від 22 червня 2007 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий НОМЕР_5 (а. с. 24, т. 1).

ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0212 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 27 від 25 вересня 2009 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий НОМЕР_7, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1554 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №35 від 25 вересня 2009 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий НОМЕР_9 (а. с. 30, 37, т. 1).

ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0339 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 33 від 25 вересня 2009 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий НОМЕР_10 (а. с. 49, т. 1).

У подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 26 листопада 2010 року ОСОБА_4 придбав:

− у ОСОБА_7 земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_11, площею 0,0942 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14−17, т. 1);

− у ОСОБА_5 земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_5, площею 0,1213 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 20−23, т.1);

− у ОСОБА_6 земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_7, площею 0,0212 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26−29, т. 1);

На підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30 березня 2010 року ОСОБА_4 придбав:

− у ОСОБА_7 земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_12, площею 0,0342 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 39−42, т. 1);

− у ОСОБА_6 земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_9, площею 0,1554 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 32−36, т. 1);

− у ОСОБА_8 земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_10, площею 0,0339 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 45−48, т. 1).

На підставі вказаних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та заяви від 07 грудня 2010 року № 2265 ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,4602 га, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 11 квітня 2011 року за №00317, земельній ділянці присвоєно кадастровий НОМЕР_2.

Відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги належністю спірних земель до водного фонду прокурор у позовній заяві посилався на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11 червня 2014 року № 04-19/39, складений Державної інспекцією сільського господарства в Київській області і на лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 11 листопада 2014 року № 01-01/930 та додані до нього картографічні матеріали, у яких зазначено, що вказана земельна ділянка знаходиться на острові, а тому відноситься до земель водного фонду.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені докази не можуть буди підставою для задоволення позову, оскільки вони не спростовують висновків державної експертизи землевпорядної документації, наданий Київським обласним управлінням земельних ресурсів України від 25 травня 2007 року за № 16-179е про те, що поданий на державну експертизу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 19-ти громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Української міської ради, с. Плюти по АДРЕСА_1 відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно. (а.с.86-87 т.1) та висновку Обухівського міжрайонного управління водного господарства від 24 травня 2007 року за № 06-238 , які не вказують на належність спірних земель до земель водного фонду станом на 2007 рік, в якому зазначено, що вказані земельні ділянки межують із землями водного фонду(а.с.85 т.1).

З детального плану території житлової забудови в с. Плюти Обухівського району Київської області, виконаного у 2006 році Українським державним науково-дослідним і проектним інститутом цивільного сільського будівництва «УкрНДІПроцивільсільбуд», виконаного на замовлення ОСОБА_7 вбачається, що територія земельної ділянки, що передбачена для розміщення житлової забудови в с. Плюти розташована на землях Української міської ради в північній частині села на півострові.(а.с.184-204 т. 1)

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що з наданих навігаційних карт Канівського водосховища, виконаних Державною установою «Держгідрографія» станом на 2007 рік не вбачається наявність каналу, що омиває спірні ділянки та з'єднується з річкою Козинка.

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України водний об'єкт − природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

Таким чином канал до річки «Козинка» може бути як природнім так і штучним, виконаним після відведення зазначених земельних ділянок та передачу їх у власність громадян, про що не зазначено у наданих прокурором акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11 червня 2014 року (а.с.11-13 т. 1).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові, оскільки позивачем не доведено, що Українська міська рада Обухівського району Київської області, затверджуючи проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, діяла поза межами наданих їй повноважень.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євтушенко О.І., Євграфова Є.П.