Провадження №2/592/229/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми в складі: головуючого - судді Котенко О.А., при секретарі - Чайка Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права власності на ? частину земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с.2,44) і свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.1983 року він уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Вказаний шлюб було розірвано 03.12.2011 року за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми № 2-4070/11 від 23.11.2011 року. Під час шлюбу сторонами, 07.10.1999 pоку, було придбано житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0598 га. по АДРЕСА_1, які були оформлені на ім'я відповідача. Договори купівлі-продажу названого майна були посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_3. Вартість придбання майна склала 3000 доларів США., що на сьогодні становить близько 48000,00грн. За час проживання у шлюбі сторонами у період з 2001 року по 2010 рык було здійснено реконструкцію придбаного будинку, у зв'язку з чим змінилася його характеристика та збільшилася площа. На сьогодні будинок складається з 4-х житлових кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати з туалетом, тамбуру та 1-ї житлової кімнати на 2-му поверсі. Також, сторонами в період шлюбу було знесено літню кухню, придбану у 1999 році, та вздовж огорожі з боку АДРЕСА_2 побудовано гараж, літню кухню та сарай. Відповідно до техпаспорту будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А-1», «А'-1», «А2-2», «а3», а саме: кімнат «І» площею 3,0 м.кв., «6» площею 38,6 м.кв., «8» площею 15,9 м.кв., «9» площею 11,8 м.кв., «10» площею 10,6 м.кв., «11» площею 12,1 м.кв., «12» площею 4,6 м.кв., «13» площею 7,8 м.кв., загальною площею 104,4 м.кв., житловою площею 76,9 м.кв., і господарських будівель та споруд, а саме: гаражу з оглядовою ямою літ. «Д», погребів літ. «п/г», «п/г1», кухні літ. «Е», сараю літ. «Ж», навісу літ. «З», вбиральні літ. «И», огорожі № 1-8. На сьогоднішній день земельній ділянці по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер :13:020:0028. Після розлучення документи на придбання будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, залишилися у відповідача. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності, згідно зі ст.61 СК України, може бути будь-яке майно. Розірвання шлюбу, відповідно до ст.68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй земельній ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Самочинним, зокрема, вважається будівництво, яке здійснене без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Після розлучення, відповідач в добровільному порядку здійснити поділ спільного майна не бажає, прав позивача на спільне майно не визнає. Тому позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», «А2-2», «а3», а саме: кімнат «І» площею 3,0 м.кв., «6» площею 38,6 м.кв., «8» площею 15,9 м.кв., «9» площею 11,8 м.кв., «10» площею 10,6 м.кв., «11» площею 12,1 м.кв., «12» площею 4,6 м.кв., «13» площею 7,8 м.кв., загальною площею 104,4 м.кв., житловою площею 76,9 м.кв., і господарських будівель та споруд, а саме: гаражу з оглядовою ямою літ. «Д», погребів літ. «п/г», «п/г1», кухні літ. «Е», сараю літ. «Ж», навісу літ. «З», вбиральні літ. «И», огорожі № 1-8, залишивши за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаного домоволодіння, визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0598 га., кадастровий номер :13:020:0028, залишивши за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної земельної ділянки та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з зазначених підстав, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки за позивачем. Щодо визнання права власності на частину будинку з господарськими будівлями заперечували, пояснивши, що після придбання будинку останній був повністю реконструйований і є фактично самочинно збудованим, оскільки будувався без проекту, дозволи на будівництво будинку не отримувалися, а на самочинно збудоване нерухоме майно не може бути визнано право власності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,0598 га за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.1999 року та договором купівлі-продажу будинку від 07.10.1999 року (а.с.21,22).

Договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки були оформлені на відповідача ОСОБА_2

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку був придбаний саманний, обшитий тесом на 70% жилий будинок А-І, цегляний сарай «Б», цегляний льох «п/г», цегляна вбиральня «Г», дощата огорожа №1-4; жила площа будинку становила 34,9 кв.м.

За час спільного проживання сторін в 2003 році було здійснено реконструкцію житлового будинку, збудовані житлові прибудови, в результаті чого змінилася характеристика житлового будинку, збільшилася його площа, були збудовані господарські споруди. З технічного паспорту вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А-1», житлових прибудов «А'-1», «А2-2», а саме: кімнат «І» площею 3,0 м.кв., «6» площею 38,6 м.кв., «8» площею 15,9 м.кв., «9» площею 11,8 м.кв., «10» площею 10,6 м.кв., «11» площею 12,1 м.кв., «12» площею 4,6 м.кв., «13» площею 7,8 м.кв., тамбуру «а3», всього загальною площею 104,4 м.кв., житловою площею 76,9 м.кв., і господарських будівель та споруд, а саме: гаражу з оглядовою ямою літ. «Д», погребів літ. «п/г», «п/г1», кухні літ. «Е», сараю літ. «Ж», навісу літ. «З», вбиральні літ. «И», огорожі № 1-8.

Шлюб між сторонами був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.11.2011 року (а.с.4).

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Але набуття права власності здійснюється відповідно до норм чинного законодавства України.

Згідно з ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Не заперечувалося сторонами при розгляді справи, що будівництво будинку, житлових прибудов до нього та господарських споруд здійснювалося без належно затвердженого проекту, без дозволу на будівництво.

Тобто, будинок з житловими прибудовами, господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, є самочинно збудованим, відсутній документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію цього об'єкту.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, господарські споруди особи не набувають. Таке майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу.

Пунктом 9 розділу У «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію індивідуальні житлові будинки, господарські споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року.

До органу державного архітектурно-будівельного контролю сторони не зверталися.

З врахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», «А2-2», «а3», а саме: кімнат «І» площею 3,0 м.кв., «6» площею 38,6 м.кв., «8» площею 15,9 м.кв., «9» площею 11,8 м.кв., «10» площею 10,6 м.кв., «11» площею 12,1 м.кв., «12» площею 4,6 м.кв., «13» площею 7,8 м.кв., загальною площею 104,4 м.кв., житловою площею 76,9 м.кв., і господарських будівель та споруд, а саме: гаражу з оглядовою ямою літ. «Д», погребів літ. «п/г», «п/г1», кухні літ. «Е», сараю літ. «Ж», навісу літ. «З», вбиральні літ. «И», огорожі № 1-8.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу відповідно до ст.68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Земельна ділянка, площею 0,0598 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1, була набута сторонами під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.1999 року, тому є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0598 га, кадастровий номер :13:020:0028, залишивши за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної земельної ділянки.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 243грн.60коп., що є сплатою судового збору за одну позовну вимогу, виходячи з вартості ? частини земельної ділянки. Оскільки вимогу про визнання права власності на ? частину земельної ділянки задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243грн.60коп. в відшкодування судового збору.

Вимога про визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами не була оплачена судовим збором. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні цієї вимоги з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243грн.60коп.

Керуючись ст.ст.332, 372, 375, 376 ЦК України, ст.ст.60, 68 СК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0598га, кадастровий номер :13:020:0028, залишивши за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної земельної ділянки.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243грн.60коп. в відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 243грн.60коп. судового збору.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана

апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під чає проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. ,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Котенко