Справа № 381/385/14 Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/82/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк
Категорія 18 09.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Химинець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

21 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, де просить звернути стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, належну відповідачу, шляхом продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину в зазначеному реєстрі, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях, з можливістю здійснення позивачем всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Окрім цього, просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, стягнути судові витрати.

На обґрунтування заявлених вимог товариство зазначило, що 27 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно умов якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США до 26 липня 2010 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 12% річних.

Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку зазначене майно.

Позивач направляв третій особі та відповідачу вимогу про усунення порушення, в якій була викладена вимога про сплату простроченої заборгованості на протязі 30 днів, вимога була отримана відповідачем.

Відповідач зобов'язання за правочинами не виконує, унаслідок чого заборгованість за кредитним договором складає 8 377,48 доларів США., що еквівалентно 66 936,07 грн. за курсом НБУ, яка складається з наступного: 2 638,28 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 284,37 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 454,83 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року в позові відмовлено через неспівмірність заборгованості за кредитним договором та вартістю предмета іпотеки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, відповідно, про задоволення позовних вимог.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 27 липня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №KIF0GA00002361 ( а.с. 14-15 ).

Згідно умов правочину, банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США до 26 липня 2010 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 20% річних ( п.п. 1.1-1.3 правочину ).

Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір іпотеки ( а.с. 166-169 ).

За умовами договору останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 ( п.п. 5-7 договору ).

Окрім цього, сторони, серед іншого, уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя ( відповідне застереження в іпотечному договорі ), яке передбачає його право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві ( п.п. 21, 22 договору ).

25 листопада 2013 року позивач направив відповідачу вимогу про погашення заборгованості, а в разі невиконання - виселення із житлового приміщення, зняття із реєстраційного обліку ( а.с. 10 ).

Відповідач та боржник зобов'язання за правочинами не виконують, унаслідок чого заборгованість за кредитним договором на 03 січня 2014 року складає, зокрема, 2 638,28 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 284,37 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом ( а.с. 6-8 ).

Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, виходячи із положень ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ), складає на 31 грудня 2013 року 2 440 доларів США ( а.с. 165 ).

Загальна заборгованість у гривневому еквіваленті становить 66 817,57 ( 2 638,28 + 3 284,37 +2 440 х 7,99 ) грн.

А 21 січня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами та сплатив 669, 36 грн. і 121,80 грн. судового збору ( а.с. 1, 2 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя ( відповідне застереження в іпотечному договорі ) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

На підставі викладеного та згідно названих норм матеріального права, на переконання апеляційного суду, позивач набув права задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, а обраний ним спосіб захисту порушенного цивільного права та інтересу - відчуження ним майна будь-якій іншій особі, повністю узгоджується з положеннями іпотечного договору та ст.ст. 12, 38 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, вважаючи встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробивши висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 12, 38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 16, 512, 525, 526, 598, 625, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК України, положень п. 30 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення в названій частині заявлених Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» вимог.

Окрім цього, вирішення питання щодо решти позовних вимог та відмова у їх задоволенні не мотивована та не ґрунтується на положеннях ст.ст. 214-215 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог лише про передачу позивачу права відчуження ним майна будь-якій іншій особі у відповідності до ст. 309 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права з відмовою в решті заявлених вимог.

При цьому, повноваження щодо отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація правочину в зазначеному реєстрі, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях, з можливістю здійснення позивачем всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, як заявлено товариством, на переконання апеляційного суду, позивачу не потрібні у силу положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», згідно якої дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Виселення відповідача із займаного житлового приміщення, на переконання апеляційного суду, також неможливе, оскільки позивач не набув належного права та, відповідно, ним не дотриманий порядок виселення відповідача із жилого приміщення, встановлений ст.ст. 9, 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», п. 43 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 27 липня 2006 року.

При цьому, відповідач на даний час є власником житлового приміщення і його права, зокрема, користування помешканням для власного проживання захищені законом, зокрема, ст. 383 ЦК України.

Будь-які права чи охоронювані законом інтереси Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», у цьому випадку, на переконання апеляційного суду, не порушені, а відтак - воно ( товариство ) не має права на захист згідно положень ст. 15 ЦК України, оскільки відповідні права на квартиру ним чи іншою особою не набуті у відповідності до положень ст. 210 ЦК України.

Окрім цього, частину зазначених документів покупець іпотечного майна отримає при реєстрації свого права власності на квартиру на підставі рішення суду та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно положень ст. 217 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зупинити виконання рішення про задоволення позову на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, оскільки житло відповідача підпадає під його дію.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд другої інстанції вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 002,27 ( 66 817,57 х 1 : 100 + 66 817,57 х 1 : 100 х 50 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», задовольнити частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати і ухвалити по справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KIF0GA00002361 від 27 липня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» та ОСОБА_2, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 638,28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 284,37 доларів США, пені - 2 440 доларів США, що становить 66 817,57 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_1, шляхом застосування продажу вказаного майна іпотекодержателем - Приватним акціонерним товариством «ПриватБанк» від свого імені будь-якій іншій особі за ціною, яка встановлюється на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом ) на стадії оцінки майна під час його реалізації, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 002,27 грн.

Зупинити виконання рішення у частині звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки на підставі ст. 217 ЦПК України на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба