У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.

суддів: Висоцької В.С., Євграфової Є.П.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційними скаргами Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2013 року за ним визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті племінника ОСОБА_7 Проте, будучи власником зазначеного житла, позивач позбавлений можливості належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись ним, оскільки на даний час у спірній квартирі проживає ОСОБА_4, яка за життя спадкодавця була зареєстрована у цій квартирі. Відповідач в добровільному порядку відмовляється звільнити спірне житлове приміщення, перешкоджає йому вселитися у квартиру та чинить перешкоди у користуванні нею, замінивши замок від вхідних дверей. На думку позивача, такі дії свідчать про порушення його права власності, у зв'язку з чим просив виселити ОСОБА_4 зі спірної квартири та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та знято її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У поданій касаційній скарзі Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та простить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та простить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив виселити ОСОБА_4 із спірної квартири, в якій також прописана малолітня донька останньої, однак до участі у справі не залучено орган опіки та піклування, хоча ухвалене у справі судове рішення вплине на права дитини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із доведеності належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем права позивача як власника квартири розпоряджатися своїм майном. Крім того, залучивши до участі у справі орган опіки та піклування та оцінивши наданий ним висновок щодо виселення дитини, суд дійшов висновку, що права малолітньої дитини не порушено, а правові підстави для проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі після смерті попереднього власника відсутні.

Відповідно до статей 212, 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів вказаним вимогам повністю не відповідають.

Судами встановлено, що на підставі рішення Житомирського районного суду від 17 жовтня 2013 року за позивачем визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його племінника ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

У вказаній квартирі за письмовою заявою ОСОБА_8 з 28 вересня 2010 року зареєстрована ОСОБА_4 (а.с. 14).

З 16 вересня 2014 року ОСОБА_4 також зареєструвала у вказаній квартирі свою малолітню дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки, виданої виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 16 вересня 2014 року, в указаній квартирі проживає відповідач разом із своєю неповнолітньою дочкою та чоловіком ОСОБА_10

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чоловік відповідача ОСОБА_10 має у приватній власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Установлено, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_6 просив виселити та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4, яка зареєстрована у спірній квартирі разом з своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому позовні вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку дитини у справі не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Таким чином, суд першої інстанції вирішуючи спір, врахував ту обставину, що малолітня дитина не може окремо проживати від батьків у разі вирішення питання про їх виселення.

Проте, розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позову, суд обмежився лише тим колом учасників процесу, які були зазначені в позовній заяві, а отже, всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив позивачу права заявити клопотання про залучення до участі у справі органу опіки та піклування, а також Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, яка здійснила реєстрацію місця проживання вказаних осіб. Крім того, встановивши, що реєстрація місця проживання малолітньої дитини здійснена після звернення позивача із позовом, не роз'яснив права уточнити позовні вимоги в частині малолітньої дитини.

Також в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної справи за позовом Новогуйвинської селищної ради до ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, тому рішенням у цій справі також може бути вирішено питання про права та обов'язки селищної ради. Однак, суд першої інстанції не перевірив належним чином необхідність зупинення справи до ухвалення рішення у пов'язаній справі та не спростував доводи відповідача про те, що рішення у вказаній справі вплине на правильність висновків суду у справі про виселення, а також не вирішив питання про залучення до участі у справі осіб, чиї права або обов'язки можуть бути вирішення у цій справі.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи протилежне за змістом рішення, апеляційний суд вийшов за межі наданих процесуальним законодавством повноважень та залучив до участі у справі орган опіки та піклування, при цьому залишив поза увагою те, що після задоволення вимог про виселення матері, місце проживання малолітньої дитини буде окремим від батьків, що суперечить п. 4 ст. 29 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Судам слід звернути увагу на вищевказане, вирішити питання про склад осіб, які беруть участь у справі, а також уточнення позовних вимог, тобто відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України створити необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, зберігаючи об'єктивну неупередженість до усіх учасників процесу.

Крім того, суди не врахували, що позбавлення житла можливе лише на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини.

За правилом ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи наведене, вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а апеляційний суд позбавлений можливості усувати такі порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П. Євграфова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська