Провадження №2-1002/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2013 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 140 500,15 грн. за основним зобов'язанням за договорами позики від 27.07.2010 року та від 10.08.2010 року, і 5% за користування позикою в сумі 252 900,27 грн., а всього - 393 400,42 гривень, витрати на оплату судового збору у сумі 3520,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 27.07.2010 року відповідач звернулась до позивача з проханням позичити їй 3000,00 євро, в зв'язку з чим було укладено договір позики посвідчений розпискою, відповідно до якої позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 євро з кінцевим терміном повернення 27.10.2011 року, із сплатою щомісяця відсотків за користування позикою у розмірі 5% від суми позики, що підтверджується посвідченою власноруч розпискою ОСОБА_2 від 27.07.2010 року.

10.08.2010 року відповідач звернулась до позивача з проханням позичити їй 13 650,00 доларів США, в зв'язку з чим було укладено договір позики посвідчений розпискою, відповідно до якої позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 13 650,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 10.10.2011 року, із сплатою щомісяця відсотків за користування позикою у розмірі 5% від суми позики, що підтверджується посвідченою власноруч розпискою ОСОБА_2 від 10.08.2010 року.

Позивач умови договорів позики виконала у повному обсязі, передавши відповідачу суму у розмірі 3000,00 євро, та грошові кошти у розмірі 13 650,00 доларів США однак відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернула, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2011 року утворився борг у загальній сумі 311 733,00 грн.

Зазначає, що її неодноразові звернення до ОСОБА_2, щодо повернення боргу, останньою залишені без уваги.

На підставі вищевикладеного просить позов задовольнити.

25.05.2015 року, в судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити.

25.05.2015 року, відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість та недоведеність. Зокрема зазначила, що кошти в борг від позивачка за розписками від 27.07.2010 та від 10.08.2010 вона не отримувала, боргові розписки не підписувала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правовідносин.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що 27.07.2010 між сторонами було укладено договір позики відповідно до якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 євро з кінцевим терміном повернення 27.10.2011, із сплатою щомісяця відсотків за користування позикою у розмірі 5% від суми позики, що підтверджується посвідченою власноруч розпискою ОСОБА_2 від 27.07.2010.

Крім того, 10.08.2010 року між сторонами було укладено договір позики відповідно до якої позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 13 650,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 10.10.2011 року, із сплатою щомісяця відсотків за користування позикою у розмірі 5% від суми позики, що підтверджується посвідченою власноруч розпискою ОСОБА_2 від 10.08.2010 року.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову і в запереченнях на позов зазначила, що безпосередньо відповідач грошові кошти за розпискою від 27.07.2010 року та за розпискою від 10.08.2010 року не отримувала та особисто дані документи не підписувала.

З метою з'ясування даних обставин, за клопотанням відповідача ОСОБА_2, в справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 27.07.2010 року та від 10.08.2010 року ОСОБА_2, чи іншою особою?».

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 23.02.2015 року № 15661/15662/14-32, підписи від імені ОСОБА_2: під рукописним записом «27.07.2010» у розписці від 27.07.2010 виданої від імені ОСОБА_2 ОСОБА_1 та під рукописним записом «10.08.2010» у розписці від 10.08.2010 виданої від імені ОСОБА_2 ОСОБА_1, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.

Підпис від імені ОСОБА_2 під рукописним записом «27.07.2010» у розписці від 27.07.2010 виданої від імені ОСОБА_2 ОСОБА_1 та під рукописним записом «10.08.2010» у розписці від 10.08.2010 виданої від імені ОСОБА_2 ОСОБА_1, - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_2.

Таким чином суд вважає, що розписка від 27.07.2010 та розписка від 10.08.2010 не є належним та допустимим доказом на підтвердження доводів позивачки щодо укладення двох договорів позики між сторонами.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач кою надано не було.

В силу частини другої ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи, що в ході розгляду справи обставини, яким обґрунтовуються вимоги позивача, не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 509, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-58, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: