АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4218/15 Головуючий 1-ї інстанції - Сітало А.К.
Справа № 2-2029/2-2079/11 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що у травні 2010 року вона надала відповідачу грошові кошти в сумі 11 600 дол. США, що, на момент звернення до суду, еквівалентно 92 463,60 грн., які останній зобов'язався повернути до 18 листопада 2011 року, на підтвердження чого було складено розписку.

На теперешній час ОСОБА_1 борг не повернув.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду. Харкова від 13 грудня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 92 463, 60 грн., а також судові витрати - державне мито 927,64 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м Харкова від 13 грудня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором позики, а тому з нього на користь позивачки необхідно стягнути грошовий борг в розмірі 92 463,60 грн., судовий збір в розмірі 927,64 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення суми боргу за договором позики, суд першої інстанції визнав встановленим, що 18 травня 2010 року ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_3 за договором позики грошові кошти в розмірі 11 600 доларів США. Оскільки зазначена сума в обумовлений розпискою строк боржником у добровільному порядку не повернена, тому сума боргу підлягає стягненню з ОСОБА_1 в судовому порядку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Факт отримання вказаної суми у борг не заперечував ОСОБА_1 у апеляційній скарзі та підтвердив його представник у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи та оригіналу розписки, вбачається, що 18 травня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір позики грошей, у вигляді простої письмової розписки, згідно з якою ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 гроші у сумі 11 600 доларів США, які зобов'язався повернути позичальнику протягом шести місяців (а. с. 5).

Позичальник ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання за договором позики грошей та не повернув позикодавцю ОСОБА_3 в строк до 18 листопада 2013 року суму грошових коштів (суму позики) в розмірі 11 600 доларів США.

У підтвердження укладення договору позики позивачкою суду апеляційної інстанції наданий оригінал розписки, власноруч написаної та підписаної ОСОБА_1

Зі змісту розписки, яка надана відповідачем позивачці 18 травня 2010 року , вбачається, що ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання повернути ОСОБА_3 кошти в сумі 11 600 доларів США протягом шести місяців.

При такому положенні, виходячи з правил ст. ст. 509, 525, 1046, 1047, 1049 ЦК України та встановивши, що зобов'язання за договором позики відповідачем не було виконано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання свої зобов'язання за договором позики грошей та не повернув позивачці суму позики, суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму позики в розмірі еквівалентному на час розгляду справи у суді 92 463, 60 грн., а також судові витрати - державне мито 927,64 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обстави справи, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він має повернути їй грошовий борг в меншому розмірі, оскільки частково повернув борг, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів через ненадання ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження вказаних доводів.

Не надані такі докази ОСОБА_1 й при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та у судовому засіданні апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: